КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
      Справа №757/50582/18                                                                            Головуючий у І інстанції Бортницька В.В.
      Провадження №22-ц/824/990/2020                                                         Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 січня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
 
судді-доповідача                              Голуб С.А.,  
            суддів:                                               Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
 
У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом II групи. Інвалідність призначена, у зв`язку із захворюванням - двосторонній коксартроз 4 ступеня. Оскільки позивач, внаслідок свого захворювання змушений терпіти фізичний біль, він постійно потребує медикаментозного лікування. Кошти на медикаменти ОСОБА_1 розраховує кожен місяць з 23 числа, коли одержує пенсію. Однак, у липні 2018 року позивач одержав пенсію на три дні пізніше, а саме 26 липня 2018 року, внаслідок чого він не зміг придбати необхідні ліки, що спричинило йому фізичні болі та страждання на протязі трьох днів та ночей. Такі дії Пенсійного фонду України призвели до душевних страждань позивача, які підлягають до відшкодування. 
На підставі викладеного, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 13068 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в позові не врахував всіх обставин справи на які посилався ОСОБА_1 в позовній заяві. Щодо відсутності чеку на придбання ліків до 23 липня 2018 року, то ОСОБА_1 пояснює, що не зберігав їх, оскільки не міг передбачити, що виникне така ситуація по несвоєчасній виплаті пенсії в липні 2018 року.
            На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строків наданих Київським апеляційним судом, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Пенсійного фонду України, в якому зазначено, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено матеріали справи, в результаті чого прийнято обґрунтоване рішення.
Суд, обґрунтовуючи відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх аргументів.
Виходячи з ксерокопій квитанцій на придбання ліків, доданих позивачем до позовної заяви, придбання ліків здійснювалося в різні дати: 26 жовтня 2018 року, 26 вересня 2018 року, 25 серпня 2018 року, 27 липня 2018 року. Жодна квитанція не містить дати 23 числа місяця, тому посилання позивача на затримку виплати пенсії, яка привела до неспроможності закупити медичні препарати є необґрунтованими, оскільки всі купівлі медичних препаратів здійснювалися з 25-го числа місяця. Водночас, позивачем не надано доказів про придбання ліків, згідно поданих квитанцій, саме ним або ж для його потреб (лікування).
Окрім того, в порушення вимог статей 76 - 81 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні.
На підставі викладеного у відзиві на апеляційну скаргу Пенсійний фонд України просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням наступних підстав.
            Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності, 2 група, загальне захворювання (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1).
Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 249 ОСОБА_1 поставлено діагноз Двосторонній коксартроз IV ступеня. Відповідач має право на виплату йому пенсії.
24 липня 2018 року позивач, зважаючи, що не одержав пенсію 23 липня 2018 року звернувся до «Урядового контактного центру» з приводу цих питань.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 30 липня 2018 року № 841/ Г-99-16 ОСОБА_1 було повідомлено, що з урахуванням стану фінансування пенсійних виплат за пропозицією Пенсійного фонду України та Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» Міністерством соціальної політики України подовжено виплатний період по 27 липня 2018 року. Крім того, у зазначеному листі вказано, що позивачу виплата пенсії здійснена 26 липня 2018 року. Вказані обставини також підтверджуються випискою з особового рахунку ОСОБА_1 ..
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх аргументів, що ним здійснювалась регулярна закупівля лікарських засобів 23 числа кожного місяця. Чеки щодо оплати лікарських засобів надані після липня 2018 року. Відтак, суд критично поставився до аргументів позивача щодо регулярної закупівлі ним ліків 23 числа кожного місяця.
            Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
            Згідно із положенням ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до положень п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.
Відповідно до роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 зазначеної Постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
Пунктом 7 цієї ж Постанови Пленуму передбачено, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2019 року у справі №686/26653/18 висловив правову позицію, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частин один та шість статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, вказує лише на те, що він не зміг купити ліки 23 липня 2018 року, оскільки пенсія була нарахована на картку лише 26 липня 2018 року. Разом з тим, з наданих суду чеків на придбання ліків, які датовані 27 липня 2018 року, 25 серпням 2018 року, 26 вересня 2018 року, не вбачається, що позивач купував ліки виключно 23 числа кожного місяця.
Окрім того, суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме такі ліки необхідні позивачу для підтримання здоров`я.
Також, позивачем у справі не надано беззаперечних доказів того, що існує причинно-наслідковий зв`язок між моральною шкодою, яку просив стягнути позивач, та діями/бездіяльністю відповідача у справі, що виключає ту обставину, що саме діями відповідача було завдано негативних наслідків позивачу.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
         Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись  ст.ст.  367, 369, 374, 375 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку визначеному ст. 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач
 
Судді: