Дата документу 14.01.2020 Справа № 324/1512/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 324/1512/19                       Головуючий у 1-й інстанції: Кацаренко І.О. 
 
провадження № 22-ц/807/385/20                     Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 28 травня 2014 року уклали кредитний договір без номеру, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання перед ОСОБА_1 банк виконав, надавши їй кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві. На підставі п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач зобов`язався у відповідності до п. 2.1.1.5.6 Умов на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при пропущенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Після отримання кредиту ОСОБА_1 свої кредитні зобов`язання не виконала належним чином, в результаті чого у неї перед банком станом на 31 серпня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 115 133,89 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також 1921 грн. судового збору.

Заочним рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 28 травня 2014 року, яка утворилася станом на 31 серпня 2019 року, в сумі 498 грн. 48 коп. та 8 грн. 32 коп. судового збору, а всього стягнуто 506 грн. 80 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника КриловоїО.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами і пенею та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці вимоги банку задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.
Відповідач ОСОБА_1 рішення суду в частині встановлених судом обставин та стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту та судових витрат не оскаржила. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із ст. 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.
        Згідно з вимогами ч. 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості його вимог лише щодо стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 498,48 грн., а решту вимог банку суд вважав недоведеними зібраними у справі доказами.
Судом встановлено, що 28 травня 2014 року ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

На підставі вказаної анкети-заяви банк надав відповідачу кредитні кошти, встановивши кредитний ліміт у сумі 500 грн. на кредитну картку, яким відповідач скористалась.
Але ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань за вказаним договором, не надавши коштів на погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим згідно з наданим банком розрахунком у неї станом на 31 серпня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 115 133,89 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 498,48 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 102 778,14 грн., заборгованості за пенею та комісією - 5 898,51 грн., штрафів, передбачених п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина та 5 458,76 грн. - процентна складова.

21.05.2018р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів.
Проаналізувавши ті документи, які позивач визначив як складові кредитного договору та долучив до матеріалів справи, суд вказував, що у заяві позичальника від 28.05.2014р. не визначено розміру процентної ставки та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Банк посилався на те, що складовими кредитного договору згідно з анкетою-заявою є Пам`ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи, з якими ознайомився та погодився позичальник, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, і які розміщені на сайті банку www.privatbank.ua. До позову банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Проте суд вважав, що позивачем не було доведено, що саме ці Витяги з Умов та Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому суд вважав, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги з Умов та Тарифів, на які посилається позивач, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд вказував, що надані позивачем Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
На підставі вказаних мотивів суд вважав недоведеними вимоги банку щодо відсотків та пені, та стягнув лише заборгованість за тілом кредиту. 

У апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що висновки суду про недоведеність вимог щодо заборгованості по процентам та пені є помилковими з огляду на те, що договір з відповідачем є чинним, а анкетою-заявою, підписаною відповідачем, підтверджується згода позичальника, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку є складовими кредитного договору. Тому банк вважає, що фактично відбулось приєднання позичальника до тих умов, які визначені банком для необмеженого кола споживачів банківських послуг, сутність якого полягає в тому, що його умови визначаються однією із сторін одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатись до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, зокрема, у підписаній анкеті-заяві.
Але колегія вбачає, що ці обставини були предметом дослідження суду першої інстанції, та він відкинув такі ствердження банку як необґрунтовані, зокрема, пославшись на правову позицію, висловлену у постанові ВП ВС від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17-ц.
Колегія повністю погоджується з висновками суду в цій частині, а доводи скарги вважає неспроможними з огляду на таке. 

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

З огляду на положення вказаної спеціальної норми, суд зробив правильний висновок про те, що узгодженими у кредитному договорі є лише ті умови, які безпосередньо підписані сторонами.
У цій справі згідно з долученими доказами підписаною відповідачем є лише анкета-заява, а тому тільки ті умови, які визначені у ній, сторони узгодили у належний спосіб.

Колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав з посиланням на вищевказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що надані до матеріалів справи Витяги з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, не можуть складати договір приєднання, оскільки не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Та підстав для відступу від цієї правової позиції у цій справі не встановлено.

В скарзі банк зазначає також, що суд, встановивши, що позичальник отримала кредит, не стягнув відсотки, що суперечить як природі кредитних правовідносин, так і приписам ст.ст. 1048, 1054 ЦК України, ст. 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність». 

Але колегія наголошує на тому, що суд відмовив тільки за тими підставами, що між сторонами у договорі, який складався лише з підписаної позичальником анкети-заяви, не було домовленості щодо розміру процентної ставки, а не тому, що банк взагалі не має права на оплату за користування кредитними коштами.

При цьому, висновки суду про те, що за цим позовом банку не можна стягувати обумовлені законом проценти, що унормовані у ч. 1 статті 1048 ЦК України, є правильними, оскільки підставами позову були договірні відсотки, а не визначені законом. Тому суд розглядав справу лише в межах заявлених вимог, як того вимагають приписи ч. 1 статті 13 ЦПК України.
Вирішенням позовних вимог банку, заявлених на підставах умов кредитного договору, суд не позбавив права банк заявити новий позов про стягнення відсотків з інших підстав, а саме, з підстав, визначених законом. 
Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2019 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише 
у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне 
значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 14 січня 2020 року.

Головуючий:                                                 Маловічко С.В.

Судді:                                                 Гончар М.С.

                                                               Подліянова Г.С.