УХВАЛА

30 січня 2020 року 
Київ
справа №400/2878/19
адміністративне провадження №К/9901/2392/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №400/2878/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо закінчення виконавчого провадження;
- зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області скасувати постанову про закінчення виконавчого поводження, винести постанову про відновлення виконавчого провадження та негайно здійснити виконавчі дії примусового характеру, передбачені статтями 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження».
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області протиправно винесло постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржник – ІНФОРМАЦІЯ_1 не в повному обсязі виконав рішення суду, а саме боржником було нараховано та виплачено позивачу (стягувачу) 4503,23 грн, а не 53947 грн, як того просив позивач у своїй заяві про примусове виконання рішення суду. Така, різниця в нарахованій та виплаченій сумі виникла у зв`язку з тим, що боржник при розрахунку взяв базовий місяць січень 2016 року, а не січень 2014 року. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня                  2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, у задоволені адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з вказаною касаційною скаргою. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Стаття 287 КАС України визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
За такого правового врегулювання оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
Предметом спору у даній справі є визнання визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо закінчення виконавчого провадження, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що відсутні підстави для висновку про протиправність дій відповідача щодо закінчення виконавчого провадження . Такий висновок ґрунтується на тому, що зі змісту рішення суду та виконавчого листа вбачається, що суд зобов`язав Миколаївській обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити індексацію за період з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2018 року без зазначення базового місяця чи суми яка підлягає стягненню, водночас заява позивача з зазначенням суми нарахування не є виконавчим документом у розумінні Закону України «Про виконавче провадження».
Аналіз ухвалених у цій справі судових рішень та встановлених обставин справи і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ.
Правильне застосування судами норм права в межах цієї справи є очевидними не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. В даному випадку, доводи касаційної скарги жодним чином не вказують та не наводять таких обставин, оцінка та аналіз яким був наданий судом апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення суду першої інстанції.     
З огляду на викладене, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, 

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від       17 грудня 2019 року у справі №400/2878/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду