ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/2076/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 лютого 2020 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Вівдиченко Т.Р.,
                                                                                                    Сорочка Є.О.,
за участі секретаря судового засідання                                             Біднячук Ю.С.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Київської області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Київської області,   третя особа - Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

                                            В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Київської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області, в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції (т.4, арк. 6-21), просив:
-             визнати протиправним та скасувати наказ № 1к від 05 січня 2017 року Прокуратури Київської області про притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення юриста 3 класу ОСОБА_1 з посади прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та з органів прокуратури;
-             зобов`язати Прокуратуру Київської області поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області;
-             стягнути з Прокуратури Київської області середній заробіток у розмірі 345847,88 грн за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 .          
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2018, залишеним без змін на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 касаційні скарги ОСОБА_1 та Прокуратури Київської області задоволені частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2018 та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2019 адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ № 1к від 05.01.2017 Прокуратури Київської області про притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення юриста 3 класу ОСОБА_1 з посади прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської прокуратури Київської області та з органів прокуратури.
Поновлено ОСОБА_1 з 06.01.2017 на посаді прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської прокуратури Київської області.
Стягнуто з Прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, без обов`язкових відрахувань до бюджету, за період з 06.01.2017 по 16.09.2019 в сумі 283100,16   грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 12000 грн. (дванадцять тисяч гривень).
Зобов`язано виконати негайно рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 06.01.2017 на посаді прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської прокуратури Київської області та в частині стягнення з Прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 9268,16 грн (дев`ять тисяч двісті шістдесят вісім гривень 16 коп.)
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Позивач та його представник у судовому засіданні у повному обсязі заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 03 березня 2014 року розпочав публічну службу в органах прокуратури на посаді стажиста прокурора прокуратури Центрально-міського району міста Горлівки Донецької області. (т.1, а.с. 21-22, 25)
У подальшому, позивача переведено до органів прокуратури Київської області, де він з             10 жовтня 2014 року займав посаду стажиста прокурора та з 23 лютого 2015 року прокурора прокуратури міста Ірпінь Київської області, а з 14 грудня 2015 року - прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області та 13 березня 2015 року позивач прийняв присягу працівника прокуратури. (т.1, а. с. 22-24, 26, 27, 28, 29)
Наказом прокурора Київської області № 153 від 29.08.2016 ініційовано службове розслідування за фактом вчинення позивачем та іншими особами правопорушення.
Наказом від 22.09.2016 № 169, продовжено строки проведення службового розслідування (перевірки).
05.10.2016 позивача відсторонено від виконання службових обов`язків прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, відповідно до наказу № 478к.
За результатами службового розслідування, Комісією 05 січня 2017 року складено висновок, яким, серед іншого, доведено факт порушення прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області юристом 3 класу ОСОБА_1 вимог частини третьої, пунктів 3, 4 частини четвертої статті 19 Закону, статей 10, 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, та вчинення проступку, який порочить його, як працівника прокуратури, та є несумісним з перебуванням в органах прокуратури України.
З метою з`ясування обставин події, членами комісії підготовлено та направлено до Генеральної прокуратури України лист щодо отримання відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 ганебного вчинку та інших відомостей.
Крім того, членами комісії вивчено та проаналізовано правомірність дій ОСОБА_1 , що призвели до події та безпосередньо передували їй, шляхом опитування працівників Києво-Святошинської місцевої прокуратури, процесуальних керівників у кримінальному провадженні, де фігурантом є ТОВ «Київперсонал», начальника та працівників Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, слідчого Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 з приводу події, яка призвела до проведення службового розслідування.
Також, Ірпінським відділом Києво-Святошинської місцевої прокуратури на запит членів комісії, підготовлено та надано до матеріалів службового розслідування довідку по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 12015110040002656 від 06 листопада 2016 року за попередньою кваліфікацією частина 1 статті 358, частина 3 статті 190, частина 4 статті 191 КК України.
Членами комісії з`ясовано питання наявності чи відсутності у діянні ОСОБА_1 ознак кримінального, корупційного правопорушення, інших ганебних вчинків, порушень присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують його як працівника прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.
Крім того, членами комісії направлено до Генеральної прокуратури України лист щодо отримання відомостей з приводу статусу у кримінальному провадженні                                   № 12015110040002656 працівника ОСОБА_1 та долучено до матеріалів службового розслідування копії підозри, яку вручено позивачу.
При цьому, комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 , що здійснюється в межах досудового розслідування, а лише перевірила обставини на предмет дотримання вимог, які ставляться до посадових осіб органів прокуратури та наявність у діях прокурора складу дисциплінарного проступку. Встановлені в ході дисциплінарного провадження факти і з`ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень в межах дисциплінарного провадження.
Службовим розслідуванням, незалежно від доведення вини позивача у вчиненні злочину (що покладено КПК України на сторону обвинувачення у кримінальному провадженні) встановлено, що ним вчинено дії, які порочать його як працівника прокуратури та свідчать про порушення присяги працівника прокуратури.
За результатами службового розслідування, комісією рекомендовано прокурору Київської області звільнити позивача з займаної посади та з органів прокуратури.
Листом відповідача від 05 січня 2017 року № 11-11вих17, повідомлено позивача про закінчення службового розслідування та складення за його результатами висновку, з яким позивач може ознайомитись протягом семи днів після отримання зазначеного повідомлення.
Так, у ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, отримав неправомірну вигоду у великому розмірі, а саме кошти в сумі 252000,00 грн, за прийняття ним в інтересах                             ТОВ «Київперсонал» з використанням службового становища процесуального рішення, спрямованого на зняття арешту з грошових коштів з банківських рахунків товариства та на припинення кримінального провадження його посадових осіб.
Вказані обставини, за твердженнями представника прокуратури, достовірно встановлені у висновку службового розслідування та підтверджуються сукупністю зібраних в його ході матеріалів та свідчать про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який порочить його, як працівника прокуратури, і об`єктивно засвідчують порушення позивачем присяги працівника прокуратури.
Наказом прокурора Київської області від 05 січня 2017 року № 1к, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури за порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, на підставі пункту 5 частини першої статті 11, пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту прокуратури України.
Так, врахуванню для висновку про звільнення позивача із займаної посади, підлягали наступні обставини:
- розслідування Генеральною прокуратурою України кримінального провадження                     № 42016000000002098 від 12 серпня 2016 року за попередньою кваліфікацією частина 1 статті 358, частина 3 статті 190, частина 4 статті 191 Кримінального кодексу України, що спричинило проведення обшуків в приміщенні прокуратури Київської області та Ірпінському відділі Києво-Святошинської місцевої прокуратури;
- існування позаслужбових стосунків ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з метою одержання неправомірної вигоди від третіх осіб;
- вилучення під час слідчих дій частини неправомірної вигоди;
- повідомлення ОСОБА_1 30 серпня 2016 року про підозру у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дії з використанням наданої їй влади, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням такої вигоди в особливо великому розмірі;
- набуття вказаною подією суспільного резонансу та завдання в такий спосіб шкоди авторитету органів прокуратури України.
Не погоджуючись з результатами службового розслідування та звільненням з органів прокуратури, вважаючи, що жодних підстав для звільнення у відповідача не було, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Так, скасовуючи рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 звернув увагу на таке: Поряд із загальними підставами для звільнення, визначеними статтею 51 Закону України «Про прокуратуру», чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство передбачає спеціальну підставу для звільнення - в порядку дисциплінарного провадження згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України. Суди попередніх інстанцій зазначили, що порушень положень Інструкції № 104, при призначенні і проведенні службового розслідування не було допущено та позивачем не наведено. При цьому, судами не було встановлено фактичних обставин та не надано оцінки всім аргументам скаржника щодо порушення відповідачем вимог законодавства при проведенні службового розслідування, за наслідками якого позивача було звільнено з посади, та, за наявності таких порушень, їх вплив на законність звільнення в порядку дисциплінарного провадження. Зі змісту рішень у справі, яка розглядається, випливає, що суди лише констатували висновок про відсутність порушень Інструкції № 104, проте немає відповідного мотивування такого висновку. Також, на час відсторонення від посади (відсторонення від виконання службових повноважень) за прокурором зберігається заробітна плата. При цьому, сам факт відсторонення не звільнює прокурора від обов`язку перебувати на робочому місці.  
Суд першої інстанції, за результатами нового розгляду даного спору, після скасування рішень судів попередніх інстанцій Верховним Судом, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:
-             в матеріалах службового розслідування, а також в матеріалах даної справи відсутні відомості щодо ознайомлення позивача з наказом про проведення службового розслідування, а також будь-які інші належні та допустимі докази щодо інформування позивача про підстави призначення стосовно нього службового розслідування. Пам`ятку про права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, позивач отримав лише 06 жовтня 2016 року, в той час, коли службове розслідування у тому числі стосовно нього розпочато ще 29 серпня 2016 року;
-             під час проведення службового розслідування, відповідачем відібрані пояснення у осіб, які могли надати відомості щодо важливих для службового розслідування обставин, проте жоден із них не повідомив про факти та події, які б могли свідчити про можливе вчинення позивачем дисциплінарного проступку;
-             щодо підстав, які було покладено в основу оскаржуваного наказу (розслідування Генеральною прокуратурою України кримінального провадження, вилучення під час слідчих дій частини неправомірної вигоди, повідомлення позивачу про підозру у вчиненні злочину, набуття подією суспільного резонансу та завдання в такий спосіб шкоди авторитету органів прокуратури України), суд першої інстанції вказав на те, що мотивувальна частина оскаржуваного наказу містить факти, які не були предметом дослідження та встановлення під час проведення службового розслідування та не підтверджуються належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах службового розслідування, тобто, містять низку припущень та обставин, які без належного встановлення та доведення не можуть бути покладені в провину (звільнення з посади) позивачу;
-              щодо залучених до матеріалів справи стороною відповідача протоколів проведення негласних оперативно-розшукових дій, протоколів допиту, отриманих під час досудового розслідування кримінального провадження стосовно позивача, останні не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки подані документи не досліджувались комісією і не аналізувались під час проведення службового розслідування та не були покладені у висновок службового розслідування;
-             допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив суду, що позивач будь-яких вказівок в частині скасування арешту рахунків товариства йому не давав, будь-яких дій, які б сприяли скасуванню арешту не вчиняв;
-                щодо посилань на обставини, встановлені в кримінальному провадженні, суд вказав на положень ст. 62 Конституції України та зважив, що на час розгляду даної справи, у кримінальному провадженні судом не ухвалено обвинувального вироку у відношенні позивача;
-             матеріалами службового розслідування не підтверджується факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, іншого ганебного вчинку, їх мотиви, як це передбачено Інструкцією № 104, в матеріалах службового розслідування відсутні відомості, будь-які фактичні данні, які об`єктивно свідчать про порушення позивачем саме Присяги працівника прокуратури та скоєння ним проступку, який порочить працівника прокуратури.
Доводи апеляційної скарги:
-          відсутність даних про причетність до кримінальної відповідальності за вчинення певних дій, не є пов`язаною із можливістю застосування до позивача дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури, а отже, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях позивача доказів дисциплінарного проступку, оскільки відносно нього не ухвалено судом обвинувального вироку, є помилковим;
- безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є висновки суду першої інстанції про те, що матеріали службового розслідування не містять жодного доказу щодо вчинення позивачем проступку, який порочить працівника органів прокуратури та наявності в його діях порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, оскільки комісією було здобуто всі необхідні докази вчинення позивачем дисциплінарного проступку;
-          безпідставними також є доводи суду першої інстанції, що в ході службового розслідування комісія тільки обмежилась долученням матеріалів кримінального провадження, не дослідивши всіх обставин події, оскільки начебто ним здобуто інші докази, окрім матеріалів кримінального провадження на підтвердження вчинення позивачем дисциплінарного проступку;
-          помилковими також є висновки суду першої інстанції про порушення прав позивача під час проведення службового розслідування в частині позбавлення права на захист його інтересів при проведенні службової перевірки Прокуратурою Київської області, оскільки фактично таких порушень не допущено;
-          позивач жодним чином не спростував свою винуватість у вчиненні дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості, чесності та непідкупності та грубе порушення ним правил прокурорської етики, а твердження суду про те, що відповідач не надав належних доказів вчинення ОСОБА_4 таких дій, ґрунтуються виключно на припущеннях;
-          судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги та не досліджено надані в суді копії розсекречених протоколів негласних слідчих дій (розшукових) дій від 04.10.2016 у кримінальному провадженні № 42016000000002098 від 12.08.2016, якими додатково беззаперечно підтверджується факт вчинення позивачем порушення Присяги працівника прокуратури та вступу в позаслужбові стосунки з іншими працівниками прокуратури та особами з метою одержання неправомірної вигоди;
-           безпідставними є висновки суду щодо наявності підстав для стягнення з Прокуратури Київської області на користь ОСОБА_4 судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою у розмірі 12000,00 грн.
Зважаючи на вказане вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно зі Стандартами професійної відповідальності та основними правами і обов`язками прокурорів, прийнятими Міжнародною асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори повинні: завжди підтримувати честь та гідність професії; поводитись професійно, відповідно до закону, правил та етики їхньої професії; у будь-який час дотримуватись найвищих норм чесності.
Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Нормами ст. 43 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII, передбачено визначений вичерпний перелік підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;          3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;  4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;       6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;    8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.
З аналізу норм законодавства, яке регулює особливості проходження служби в органах прокуратури вбачається, що однією з підстав для звільнення із прокуратури є дисциплінарне стягнення, у вигляді звільнення за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення. Притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є окремими підставами для звільнення із прокуратури, не пов`язаними (не зумовленими) із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності. Вчинення працівником прокуратури діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення із органів прокуратури. Проте, це інші підстави і їх не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
У відповідності до пункту 2 Прикінцевих положень» Закону України від 14.10.2014                   № 1697-VII, до затвердження всеукраїнською конференцією працівників прокуратури Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури застосовуються положення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, схваленого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28 листопада 2012 року та затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123.
Згідно з п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII, постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про класні чини працівників органів прокуратури України» та «Про затвердження Дисциплінарного статуту прокуратури України» втрачають чинність одночасно з втратою чинності пунктом 8 частини першої статті 15, частиною четвертою статті 16, абзацом першим частини другої статті 46-2, статтею 47, частиною першою статті 49, частиною п`ятою статті 50, частинами третьою, четвертою, шостою та одинадцятою статті 50-1, частиною третьою статті 51-2, статтею 53 щодо класних чинів Закону України «Про прокуратуру».
Положеннями ч. 1 ст. 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-ХІІ, встановлено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов`язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.
Відповідно до ст. 3 вказаного Статуту, на підставі статті 48 Закону України «Про прокуратуру», цей Статут встановлює порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Статуту, дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з`ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.
Положеннями ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців.
Згідно з нормами ст. 4 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, професійна діяльність працівників прокуратури ґрунтується на принципах: верховенства права та законності;   поваги до прав і свобод людини і громадянина; незалежності та самостійності; політичної неупередженості та нейтральності; толерантності; рівності перед законом, презумпції невинуватості; справедливості та об`єктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; конфіденційності; прозорості службової діяльності;   утримання від виконання незаконних рішень чи доручень, недопущення конфлікту інтересів, компетентності та професіоналізму, зразковості поведінки та дисциплінованості.
Положеннями ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, приписано, що працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. У разі явного порушення закону, очевидцем якого став працівник прокуратури, він вживає усіх можливих, передбачених законодавством заходів для припинення протиправних дій та притягнення винних осіб до відповідальності. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.
Приписи ст. 29 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, передбачають оцінку дотримання норм професійної етики та поведінки. Оцінка дотримання правил професійної етики та поведінки працівника прокуратури може надаватися під час проведення атестації, при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій, зарахуванні до кадрового резерву на керівні та вищі посади, а також в інших необхідних випадках.
Так, ст. 30 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, передбачено, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру», працівники прокуратури зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення   тягне за собою відповідальність, встановлену законом. З`ясування обставин за фактом порушення проводиться згідно з вказівкою керівника відповідного органу прокуратури, у необхідних випадках проводиться перевірка за процедурою, передбаченою Дисциплінарним статутом прокуратури України та Інструкцією про порядок проведення службового розслідування в органах прокуратури України.
Відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру», Дисциплінарного статуту прокуратури України, особливість дисциплінарної відповідальності працівників прокуратури полягає і в тому, що вона настає не тільки за порушення допущенні під час проходження служби, а й за допущені проступки, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.
Службове розслідування (перевірка) - це комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, порушення Присяги працівника прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, передбачених Інструкцією.
На час виникнення спірних правовідносин, відповідач проводив службове розслідування відповідно до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України затвердженої наказом   Генеральної прокуратури України від 24 вересня 2014 року № 104, згідно якої, визначались підстави та порядок проведення управлінням внутрішньої безпеки, Головним управлінням кадрового забезпечення, організаційно-контрольним управлінням та іншими підрозділами Генеральної прокуратури України, старшими помічниками прокурорів обласного рівня з питань внутрішньої безпеки, підрозділами роботи з кадрами прокуратур обласного рівня, іншими посадовими особами органів прокуратури, службових розслідувань та службових перевірок.
Згідно з положеннями Інструкції № 104, особа, стосовно якої проводиться службове розслідування чи службова перевірка, має право: отримувати інформацію про підстави проведення розслідування чи перевірки та склад комісії (осіб), якою вони будуть проводитися, заявляти обґрунтовані клопотанням про їх відвід. Таке клопотання підлягає розгляду керівником прокуратури у 3-денний строк, повідомлення про прийняте рішення надається у письмовій формі; бути присутнім при проведенні розслідування або перевірки, пояснювати факти, робити заяви, подавати відповідні документи, порушувати клопотання про їх витребування, додаткове отримання та вивчення пояснень осіб, знайомитись після закінчення службового розслідування чи службової перевірки із затвердженим висновком та подавати на нього зауваження. До подання висновку службового розслідування чи службової перевірки на розгляд керівнику з його змістом за бажанням знайомиться працівник, стосовно якого вони проводилися. Про ознайомлення та наявність заперечень складається відповідна довідка, яка підписується учасниками ознайомлення. У разі відмови підписати довідку складається відповідний акт за підписами не менше трьох осіб.
Підставою для застосування стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та/або порушення правил прокурорської етики. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів прокуратури, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні особи складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
У свою чергу, адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України, в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Водночас, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння особи чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі, дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.
Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, повинна перевірятися судами, насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
З даного приводу, слід ураховувати, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів прокуратури до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи, отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Під час розгляду даного спору по суті в суді першої інстанції було досліджено матеріали службового розслідування (т.3, а.с. 80-273), згідно яких, наказом прокурора Київської області №  153 від 29 вересня 2016 року, призначено службове розслідування за фактом вчинення окремими працівниками прокуратури Київської області правопорушення, яке призвело до проведення обшуків у нежилих адміністративних будівлях, що використовуються органами прокуратури Київської області.
Відповідно плану проведення службового розслідування з приводу можливого вчинення окремими працівниками органів прокуратури Київської області правопорушення, яке призвело до проведення 29 серпня 2016 року обшуків у приміщеннях прокуратури Київської області, у тому числі, заплановано опитати працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу можливого вчинення ними протиправних дій у період з 31 серпня 2016 року по    01 вересня 2016 року. (т.4, а.с. 95-97)
У матеріалах службового розслідування, відсутні відомості щодо ознайомлення ОСОБА_1 з вказаним наказом про проведення службового розслідування, а також будь-які інші належні та допустимі докази щодо інформування позивача про підстави призначення стосовно нього службового розслідування. Крім того, пам`ятку про права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, позивач отримав лише 06 жовтня 2016 року (т.3, а.с. 202), в той час, коли службове розслідування у тому числі стосовно нього розпочато ще 29 серпня 2016 року.
Також, в матеріалах службового розслідування наявні наступні документи: повідомлення про підозру, складене старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України від 30 серпня 2016 року, а саме, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368     КК України (т.3, а.с. 155-158) та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 25 листопада 2016 року за частиною 4 статті 368 КК України відносно ОСОБА_1                    (т. 3, а.с. 159-166).
Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 надав пояснення на ім`я прокурора Київської області, відповідно до яких ОСОБА_1 (т.3, а. с. 203-204) Додатково, відповідачем відібрані пояснення від наступних осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_3 (т. 3, а.с. 195, 220-221, 222-223, 224-225, 226-227, 228-229, 230-231,232-233, 234-235, 236-237, 238-239, 240-241, 242-243, 244-245, 246-247)
Згідно змісту наявних в матеріалах службового розслідування письмових пояснень від зазначених вище осіб, жоден із них не повідомив про обставини вчинення позивачем будь-яких протиправних дії, що можуть вказувати про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Крім того, матеріали службового розслідування містять інформацію з мережі Інтернет щодо проведення 29 серпня 2016 року працівникам Генеральної прокуратури України слідчих дій - обшуків в приміщеннях прокуратури Київської області. (т.3, а.с. 248-272)
Слід зазначати, що висновок службового розслідування фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Висновок службового розслідування, не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом відповідного рішення.
Як вже зазначалось вище, 05 січня 2017 року наказом прокурора Київської області       № 1к позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади прокурора Києво-Святошинської прокуратури місцевої прокуратури Київської області та з органів прокуратури, з яким позивача ознайомлено 05 січня 2017 року, а, примірник цього наказу разом з трудовою книжкою отримано 16 січня 2017 року.                 (т.1, а.с. 55-56, 231-238)
У висновку за результатами службового розслідування, комісією досліджувались обставини та підстави проведення обшуків у нежилих приміщеннях - адміністративних будівлях органів прокуратури, а також за місцем проживання   позивача, в той час, зі змісту оскаржуваного наказу  № 1к від 05 січня 2017 року слідує, що його зміст ідентичний змісту врученого ОСОБА_1 повідомлення про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 368 КК України.
Відповідач у своєму висновку за результатами службового розслідування відтворив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, який міститься у письмовому повідомленні про підозру, і які, у своїй сукупності дали органам досудового розслідування підстави допускати, що позивач вчинив кримінальне правопорушення та надати йому правову кваліфікацію.
Крім цього, відповідачем під час проведення службового розслідування та аналізу протоколу обшуку, не було враховано наявність додатку до протоколу обшуку від 29.08.2016 та викладені в ньому аргументи, що мали значення для цього службового розслідування (т.4, а.с. 198-200)
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в основу наказу про звільнення не міг бути покладений протокол від 23.08.2016 (т.4, а.с. 201-208), оскільки останній був відсутній в матеріалах службового розслідування.
Так, в наказі (т.1, а.с. 48) вказано, що ніби-то 24.08.2016 ОСОБА_1 отримав грошові кошти у вигляді неправомірної вигоду в розмірі 250 тис.грн., проте, даний факт не підтверджено ані протоколами обшуку, ані іншими наявними у справі належними та допустими доказами, що дає підстави стверджувати, що оскаржуваний наказ містить інформацію про факти, які не були предметом дослідження та встановлення під час проведення службового розслідування та не підтверджуються належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах саме службового розслідування, на підставі якого, було прийнято рішення про звільнення позивача із займаної посади.
Підлягає врахуванню у даному випадку й те, що жоден з осіб опитуваних в ході службового розслідування, не підтвердили ані інформації, що давала б підстави стверджувати про наявність зі сторони позивача «активних дій» по сприянню у знятті арешту з рахунків товариства, ані створення передумов для цього (як то вказівки іншим працівникам прокуратури, вчинення тиску на них, з метою досягнення певного результату). Інші ж покладені в основу службового розслідування аргументи та доводи вказують про наявність стосовно позивача кримінального провадження, саме в межах якого, можна встановити про наявність складу злочину в його діях.
Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання на інформацію з мережі Інтернет про проведення обшуків в приміщенням прокуратури Київської області та вилучення під час обшуків грошових коштів, не може бути належним, допустимим та достовірним доказом підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, чи вчинення позивачем будь-яких інших протиправних діянь, адже діяльність електронних чи друкованих засобів масової інформації полягає лише у збиранні, творенні та підготовці інформації до видання з метою її поширення серед читачів/користувачів на основі певних джерел, загальновідомої інформації чи суб`єктивному аналізі/подачі такої інформації, проте, остання не може бути сприйнята та покладена в основу для можливості стверджувати про подану інформацію, як про доведений та достовірний факт.
Посилання на проведення обшуків у нежилих приміщеннях прокуратури, як на підставу, для ствердження вчинення прокурором дисциплінарного проступку, не є приводом для притягнення працівника прокуратури до дисциплінарної відповідальності, адже є процесуальною дією правоохоронного органу, санкціонованого у встановленому кримінальним-процесуальним законом за для досягнення цілей кримінального провадження.
Також, важливо враховувати, що залучені стороною відповідача протоколи проведення негласних оперативно-розшукових дій, протоколи допиту, отриманих під час досудового розслідування кримінального провадження, не можуть прийматись до уваги під час вирішення спору про законність/незаконність звільнення працівника зі служби, адже останні не досліджувались та не аналізувались під час проведення службового розслідування, їх зміст не було покладено у висновок службового розслідування.
Судом першої інстанції 23.04.2019 було допитано свідка ОСОБА_3 , якого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази (т. 5 а.с. 77-80),  який показав, що ОСОБА_1 будь-яких вказівок в частині скасування арешту рахунків ТОВ «Київперсонал» йому не давав, будь-яких дій, які б сприяли скасуванню арешту не вчиняв. Також, свідок пояснив, що з ОСОБА_1 , навпаки, обговорювалось питання в частині виконання другої ухвали слідчого судді, якою накладено арешт на рахунки товариства, у випадку, скасування арешту по першій ухвалі. Зазначені покази свідка відповідають наданим під час проведення службового розслідування  письмовим поясненням.     
У частині висновків службового розслідування про врахування наявності вручення позивачу підозри у кримінальному провадженні № 42016000000002098 від 12 серпня 2015 року, відкритому за частиною 3 статті 368 КК України, та змісту викладених у ньому фактів та обставин, колегія суддів вважає, що зазначене не може бути враховано, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, якими визначено, що особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. На час розгляду даної справи та прийняття оскаржуваного рішення, не ухвалено обвинувального вироку у відношенні позивача.
Повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження твердити про її винуватість як доконаний факт не можна.  
Виключаючи обставини щодо вказаних подій, які містяться в кримінальному провадженні щодо позивача, на думку колегії суддів не вбачається які ще належні та допустимі докази досліджував відповідач в рамках службового розслідування, окрім як письмового повідомлення про підозру з посиланням на матеріали, зібрані в рамках кримінального провадження, і які в своїй сукупності доводять наявність в діях позивача склад саме дисциплінарного проступку.
Також, колегія суддів бере до уваги й те, що службове розслідування було проведено з порушенням порядку, оскільки відповідач не надав суду достовірних доказів того, що позивач був належним чином ознайомлений з початком проведення відносно нього службового розслідування та не був ознайомлений з правами як особи, стосовно якої проводиться службове розслідування своєчасно. В матеріалах справи відсутній доказ того, що позивачу пропонувалось ознайомитися з висновком службового розслідування до подання цього висновку керівнику, чи те, що позивачу пропонувалось ознайомитися з висновком службового розслідування, а він відмовився від такого ознайомлення, натомість, матеріали справи свідчать про те, що позивач звертався до відповідача з заявою, в якій просив надати йому матеріали службового розслідування для ознайомлення.
Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до цілком обгрунтованого висновку про те, що оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнято відповідачем на підставі необґрунтованого висновку службового розслідування, який містить посилання на факти, що не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
Колегія суддів під час розгляду апеляційної скарги не встановила наявності в матеріалах службового розслідування та даної справи підтверджень того, що позивач вчиняв будь-які активні дії по зняттю судом арешту з рахунків товариства, обговорював таку можливість чи залучав до цього процесу інших осіб. Крім того, позивачем було подано два клопотання до різних судів про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ «Київперсонал». Зазначені клопотання було задоволено ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2016 року у справі № 367/3256/16-к, провадження № 1-кс/367/469/2016, а також ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у справі      № 363/1448/16-к.
Крім того, ухвалою слідчого судді Ірпінського районного суду Київської області від                   31 серпня 2016 року у справі № 367/6529/16-к відмовлено представнику товариства з обмеженою відповідальністю «Київперсонал» у задоволенні клопотання від 25 серпня 2016 року про скасування арешту майна ТОВ «Київперсонал», а саме, грошових коштів, які містяться на банківських рахунках та який був накладений ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області Купрієнко С.І. у справі № 363/1448/16-к.
Згідно змісту протоколів допиту, що проведені в ході досудового розслідування кримінального провадження за № 42016000000002098 від 12.08.2016 року, допитані особи також не вказували на вчинення позивачем активних дій та позаслужбових зустрічей по питанню зняття арешту з рахунків товариства, а саме: ОСОБА_18 - директор ТОВ «Київперсонал» не повідомила інформації стосовно позивача та його можливої участі у сприянні зняттю арештів з рахунків вказаного підприємства. ОСОБА_19 - судця Ірпінського міського суду Київської області повідомила про те, що позивач, як прокурор у кримінальному провадженні заперечував щодо клопотання адвоката Селютіна К.С. про зняття арешту із рахунків ТОВ «Київперсонал, а щодо можливої «пасивної поведінки» прокурора під час розгляду клопотання, вказала про те, що не пам`ятає. Під час судового засідання велась аудіофіксація, диск із записом якої наявний в матеріалах справи. Позивач або будь-які інші особи не звертались із проханням сприяти у знятті арешту із рахунків вказаного підприємства. ОСОБА_20 - суддя Ірпінського міського суду Київської області наголосила на тому, що позивач не звертався із проханням сприяти у знятті арешту із рахунків вказаного підприємства. ОСОБА_3 - на час допиту, слідчий Ірпінського ВП ГУНП у Київській області наголосив на тому, що позивач, як прокурор у кримінальному провадженні, заперечував щодо клопотання адвоката Селютіна К.С. про зняття арешту з рахунків ТОВ «Київперсонал» та надав судові відповідні пояснення та матеріали кримінального провадження, на яких ґрунтувалися його заперечення. Також, він повідомив, що позивач заперечував щодо задоволення указаного клопотання про зняття арешту та займав позицію стосовно відмови у задоволенні такого клопотання. Щодо прохання сприяти у знятті арешту із рахунків вказаного підприємства, ОСОБА_3 наголосив, що жодна особа до нього не зверталась, у тому числі і позивач. (т. 4 а.с. 61-90)
У частині посилань апелянта на те, що висновок суду першої інстанції про відсутність в діях позивача доказів вчинення ним дисциплінарного проступку, оскільки відносно нього не ухвалено судом обвинувального вироку, є помилковим, колегія суддів не приймає до уваги такі посилання прокуратури, зважаючи на те, що зі змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається саме таких висновків окружного суду, а зазначено лише про те, що без урахування матеріалів, що наявні в кримінальному провадженні, висновки службового розслідування не містять у собі доказів, які беззаперечно давали б підстави стверджувати про вчинення позивачем певних дій по відношенню до товариства та намагання використати свої повноваження задля досягнення зняття накладеного арешту на рахунки даного суб`єкта господарювання, що в сукупності давало б підстави для висновку про порушення позивачем етичних правил, Присяги, наявності позаслужбових стосунків з корисливих мотивів.
Апелянт також вказує на те, що необгрунтованими є висновки окружного суду про те, що відсутність в поясненнях опитаних під час службового розслідування осіб, свідчить про непідтвердженість вчинення позивачем ганебного вчинку, оскільки, на думку апелянта, опитані особи і не могли знати про наміри вчинення ним ганебного вчинку, а покази допитаного свідка мають також сприйматись критично, оскільки він не міг бути обізнаним щодо можливих зустрічей і розмов позивача з ОСОБА_2 та суддями Ірпінського міського суду Київської області щодо сприяння у скасуванні арешту майна, адже прокурор, здійснюючи свої повноваження, є самостійним учасником у своїй процесуальній діяльності. З даного приводу колегія суддів наголошує, що пояснення від осіб, які можуть повідомити інформацію по суті інкримінованого працівнику, відбираються під час проведення службового розслідування саме для того, щоб встановити, чи підтверджуються факти вчинення особою, щодо якої проводиться дане розслідування, порушення, що у контексті доводів сторони відповідача, у такому випадку нівелює необхідність відбирати під час проведення службового розслідування в таких осіб. Суд першої інстанції лише констатував, що жоден з осіб, в яких відбирались пояснення та свідок, якого попереджено про кримінальну відповідальність, не повідомили про будь-які дії позивача, як процесуального керівника в кримінальному провадженні, які б могли вказувати на заінтересованість у ході розгляду питання про зняття арешту з рахунків товариства. Зазначаючи про необізнаність свідка ОСОБА_3 про можливі зустрічі позивача з суддями Ірпінського міського суду Київської області, сторона апелянта в матеріалах службового розслідування також жодним чином не навела таких обставин з посиланням на відповідні зафіксовані підтвердження цього.
Щодо розрахованого судом першої інстанції середнього заробітку позивача під час вимушеного прогулу, колегія суддів вважає його обгрунтованим та таким, що узгоджується з Порядком обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року № 100. Стороною апелянта не поставлено під сумнів правильність здійсненого судом обрахунку.
У апеляційній скарзі відповідач також посилається на те, що безпідставними є висновки суду щодо наявності підстав для стягнення з Прокуратури Київської області на користь позивача судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою у розмірі 12000,00 грн. 
Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до наданого суду витягу з договору про надання правової допомоги              № 00077/1 від 30 серпня 2016 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Лещенко, Дорошенко і партнери» та ОСОБА_1 та додаткової угоди до нього     № 3 від 23 січня 2017 року, адвокатське об`єднання зобов`язалось надати клієнту правову допомогу на умовах та в обсязі визначених договором Як вбачається з наданої копії квитанції від 31 січня 2017 року, ОСОБА_1 на рахунок адвокатського об`єднання, перераховано грошові кошти у розмірі 12000,00 грн з призначенням платежу: «оплата гонорару згідно додаткової угоди № 3 від 23 січня 2017 року до договору про надання правової допомоги № 00077/1 від 30 серпня 2016 року». Тобто, позивачем підтверджено, а судом під час розподілу судових витрат, встановлено факт оплати наданих правових послуг.
Під час розгляду справи по суті у суді першої інстанції, відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру судових витрат та не виконано обов`язок доведення не співмірності витрат на професійну правничу допомогу, а тому, з урахуванням наявності доказів оплати послуг адвоката та прив`язки до конкретної справи, суд першої інстанції цілком правомірно здійснив розподіл судових витрат, із дотриманням приписів ст. 139 КАСУ України.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Прокуратури Київської області.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, за наслідком розгляду даного спору про те, що матеріалами службового розслідування достатньо, достовірно та переконливо не підтверджується факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який порочить працівника прокуратури, іншого ганебного вчинку, порушення позивачем Присяги працівника прокуратури. Висновки службового розслідування, не можуть підтвердити вчинення позивачем будь-яких активних дій по сприянню зняття арешту з рахунків товариства, або існування фактів позаслужбових стосунків у позивача з іншими працівниками за для досягнення цієї мети. Інші ж надані стороною відповідача матеріали, що пов`язані з кримінальним провадженням, не можуть бути прийняті колегією суддів під час розгляду спору про поновлення на посаді, оскільки їх не було під час проведення службового розслідування, а питання, що можуть вказувати на наявність/відсутність у діях позивача складу злочину, не можуть бути предметом розгляду в межах адміністративного судочинства, без наявності відповідного вироку суду, що набрав законної сили.
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто, прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.                 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Прокуратури Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.09.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                                     О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                  Т.Р. Вівдиченко

                                                                                                               Є.О. Сорочко

Повний текст постанови складено 13.02.2020.