ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 389/339/19
провадження № 22-ц/4809/306/20 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Голованя А. М., Кіселика С. А.,
секретар судового засідання Кравченко Я. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Бойко Олег Вікторович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бойка Олега Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2019 року у складі головуючого судді Українського В. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
31.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.07.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1149,є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є колишньою невісткою і була зареєстрована для проживання в будинку зі згоди власника як дружина її сина. Син позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З початку 2018 року між сторонами склалися неприязні стосунки, тому в вересні 2018 року ОСОБА_2 сиселилася з будинку та більше не проживає за вказаною адресою.
В добровільному порядку знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідач відмовляється, участі в утриманні будинку не приймає, внаслідок чого порушуються права позивача вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач є пенсіонером та не має можливості в повній мірі сплачувати кошти за комунальні послуги, у зв`язку із наявністю зареєстрованих осіб в будинку, зокрема відповідача, не має змоги оформити субсидію на сплату комунальних послуг.
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2019 року позов задоволено.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов,  суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.
Суд зазначив, що реєстрація місця проживання відповідача чинить перешкоди позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд. Врахував, що відповідач проживала саме в належній до будинку літній кухні, в будинку взагалі не проживала. Позивач не має можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг, в якій вона має потребу, оскільки є пенсіонером за віком.
Мотивуючи підстави задоволення позовних вимог, суд послався на те, що відповідач не проживає у спірному будинку з вересня 2018 року, не є членом сім`ї позивача, і дана обставина підтверджена матеріалами справи. Відповідач була вселена до будинку і користувалась ним за згодою власника як член сім`ї її сина, однак спільно з власником будинку не проживала, спільним побутом не була пов`язана, після смерті свого чоловіка вибула із зазначеного житлового будинку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Представник відповідача - адвокат Бойко О. В. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Зазначав, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.
Звертає увагу, що відповідач ще до шлюбу з сином позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована у вказаному домоволодінні за згодою позивача, проживала там.
Від шлюбу, в них народились дві доньки: ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_5 .
Також у відповідача є син від першого шлюбу, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який разом із ними там проживав і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Після народження третьої дитини родині ОСОБА_7 було надано статус багатодітної сім`ї, видано посвідчення №001578 від 19.10.2010 р. 
Дійсно сім`я ОСОБА_7 проживали у належному до спірного будинку флігелі, що складається із двох кімнат та кухні, зробили там ремонт, придбали спальню, інші меблі подарували батьки відповідача, які знаходяться в цьому приміщенні, один з належних сім`ї холодильників також знаходиться в самому будинку позивача. 
Враховуючи що сім`ї ОСОБА_7 був наданий статус багатодітної сім`ї, позивач користувалась пільгами та сплачувала комунальні послуги в розмірі 50% від повної їх вартості.
Після смерті чоловіка відповідач разом із дітьми продовжила проживати у домоволодінні позивача у вказаному флігелі як члени сім`ї власниці будинку, яка є вона рідною бабою дітей відповідача. 
Влітку 2018 р. відповідач стала готувати документи для поїздки на роботу до Польщі, і і позивач змушувала її знятись з реєстраційного обліку місця проживання, оскільки бажала оформити субсидію, пільги на той час вже припинились, бо старшому сину виповнювалось 18 років. Відповідач не погодилась припинити свою реєстрацію за цією адресою, їхні відносини погіршились, і позивач почала вчиняти дії на перешкоджання доступу сім`ї відповідача до подвір`я домоволодіння. 
На початку вересня 2018 р. ОСОБА_2 відвезла дітей у місто Бобринець, до своїх батьків, а сама виїхала до Польщі, звідки повернулась у грудні 2018 р., що підтверджується записами у її закордонному паспорті. 
У січні 2019 року відповідач разом з неповнолітніми дітьми була вимушена шукати інше житло, оскільки позивач припинила електро- та газопостачання до флігелю, створивши її неможливі умови для проживання, фактично незаконно виселила із спірного житла. Речі відповідача, належні їй меблі та інше майно, майно дітей до теперішнього часу перебувають у тому флігелі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення відповідача та її представника адвоката Бойко О. В., які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача, яка заперечувала проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.07.2004 року, є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.9, 11).
Згідно копії свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_8 одружились 06.04.2005 року (а.с.157).
Від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.158-159).
Також у відповідача є син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.160).
Згідно копії посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнані багатодітними батьками (а.с.162).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер (а.с.163).
Згідно виписки з будинкової книги та відмітки у паспорті ОСОБА_2 зареєстрована будинку АДРЕСА_1 на праві постійного проживання (а.с. 8, 156 зв. ст.).
З довідки про склад сім`ї від 25.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входять: ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 (а.с.12).
Посилаючись на акти обстеження місця проживання від 22.03.2019 року, від 10.01.2019 року та від 27.05.2019 року, складені зам. голови квартального комітету № 12 м. Знам`янка та сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд вважав встановленим, що ОСОБА_2 не проживає в будинку з 14 вересня 2018 року (а.с.33, 34, 63).
Відповідно до акту огляду будинку від 12.01.2019 року (а.с.51), складеним ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , засвідченим головою квартального комітету м. Знам`янка, в січні 2019 року в будинку виявлено відсутність газу та електроенергії, що призвело до неможливості проживання в будинку в зимовий період.
ОСОБА_2 в період з 19.09.2018 року по 10.12.2018 року перебувала за межами України, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті (а.с.164).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За правилом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім`ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарства.
Встановлено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , як член сім`ї позивача за її згодою.
Фактично між сторонами склались відносини членів сім`ї, оскільки позивач сплачувала комунальні послуги частково з урахуванням пільг багатодітної сім`ї ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Доводи позивача про те, що відповідач створила іншу сім`ю і проживає у шлюбі з іншим чоловіком, а тому втратила право на проживання як член сім`ї, є необґрунтованими та безпідставними, спростовуються витягом з Державного РАЦС (а.с.198).
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Встановлено, що ОСОБА_2 не проживала у належному до спірного будинку жилому приміщенні в період з 19.09.2018 року по 10.12.2018 року з поважних причин, оскільки тимчасово перебувала за межами України (а.с.164). 
Позивач чинить перешкоди ОСОБА_2 разом з дітьми у користуванні житлом, не надає доступу останній до житлового приміщення будинку, в якому знаходяться належні їм речі та майно, припинила до нього електро- і газо-постачання, що не заперечувалось в судовому засіданні ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і бажає разом з дітьми проживати за вказаною адресою, проте через незгоду позивача як власника будинку має перешкоди для користування цим житлом.
Суд першої інстанції не врахував всі обставини та неналежно оцінив докази по справі, з порушенням норм матеріального права дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житлом, не звернув уваги, що відповідач була відсутня менше року і має перешкоди для повернення до цього житла.
Питання щодо виселення чи припинення права ОСОБА_2 користування спірним житлом з інших підстав ОСОБА_1 не ставилось.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за необґрунтованістю та недоведеністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1153,50 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, та 2000 грн. витрат на правничу допомогу з таких підстав.
Представник відповідача адвокат Бойко О. В., в розміру витрат на правничу допомогу суду надав договір про надання адвокатських послуг від 28.11.2019 року, за умовами якого замовник виплачує за послуги адвоката договірну плату - гонорар у розмірі 5000 грн (а.с.195), квитанцію від 20.12.2019 року на суму 5000 грн (а.с.196), а також копію акта виконаних робіт за договором адвокатських послуг від 20.02.2020 року (а.с.197).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Згідно акта від 20.02.2020 року виконавцем по договору про надання правничої допомоги від 28.11.2019 року виконана наступна робота: ознайомлення із документами, матеріалами справи та надання юридичної консультації – 1000 грн.; підготовка апеляційної скарги, канцелярські видатки, подання до суду – 1500 грн.; підготовка та подання до суду клопотань – 500 грн.; участь у судових засіданнях: 06.02.2020 р., 20.02.2020 р. – 1000 грн. за засідання, всього 2000 грн.
Суд вважає, що сума понесених витрат на правничу допомогу, які просить відшкодувати відповідач, з урахуванням їх реальності і необхідності підлягає зменшенню до 2000 грн., оскільки канцелярські витрати і дії по направленню заяв і клопотань не відносяться до адвокатських послуг, заявлені клопотання адвоката були визнані безпідставними, в судовому засіданні 20.02.2020 року представник відповідача адвокат Бойко О. В. участі не брав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бойка Олега Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2019 року скасувати.
У задоволені позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 – 1153,50 грн. сплаченого судового збору, та 2000 грн. витрат на правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         С. М. Єгорова

Судді                                                                 А. М. Головань

                                                                       С. А. Кіселик