ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

18 грудня 2019 року 
Київ
справа №826/17680/14
адміністративне провадження №К/9901/7226/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Головного управління Міндоходів у м. Києві Міністерства доходів і зборів України
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року (головуючий суддя - Кузьменко В.А.)
та на ухвалу Київського апеляційного адміністартивного суду від 05 березня 2015 року (колегія суддів: головуючий суддя - Аліменко В.О., судді - Безименна Н.В., Кучма А.Ю.)
у справі №826/17680/14
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілленіум Ессет Менеджмент»
до Головного управління Міндоходів у м. Києві Міністерства доходів і зборів України
про визнання консультації недійсною, зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілленіум Ессет Менеджмент» (далі - Товарситво) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Міндоходів у м. Києві Міністерства доходів і зборів України (далі - ГУ Міндоходів у м. Києві) про визнання консультації недійсною, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що контролюючий орган в оскаржуваній податковій консультації № 8722/10/26-15-11-01-08 від 11.09.2014 роз`яснив, що відповідно до пп. 136.1.9 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України до складу доходів інститутів спільного інвестування також включаються проценти нараховані за активами таких інститутів спільного інвестування, однак зазначене не відповідає положенням чинного податкового законодавства.

Постановою Окружного адміністартивного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2015 року, адміністартивний позов задоволено:

-          визнано недійсною податкову консультацію Головного управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві, викладену у листі від 11 вересня 2014 року №8722/10/26-15-11-01-08 "Про надання роз`яснення";

-          зобов`язано Головне управління Міністерства доходів і зборів України у місті Києві надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Міленіум Ессет Менеджмент" нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду;

-          присуджено з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міленіум Ессет Менеджмент" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що контролюючим органом не доведено правомірності та обґрунтованості наданої податкової консультації.

Не погодившись з зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністартивного позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначив про невідповідність висновків судів попередніх інстанцій обставинам справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2015 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Позивач відзиву на касаційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

23 січня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 15 серпня 2014 року Товариство звернулось до Державної фіскальної служби України із запитом №141/2014 про надання письмової податкової консультації, в якому просило надати роз`яснення з наступного питання: чи стосуються зміни, внесені до підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України, доходів інститутів спільного інвестування, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за активами таких інститутів.

За результатами розгляду запиту позивача ГУ Міндоходів у м. Києві Міністерства доходів і зборів України листом від 11 вересня 2014 року №8722/10/26-15-11-01-08 «Про надання роз`яснення» повідомило, що починаючи з 03 серпня 2014 року до інших доходів враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та визначаються відповідно до пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України доходи, отримані інститутами спільного інвестування та фондами операцій з нерухомістю у вигляді процентів, нарахованих за активами інститутів спільного інвестування та активами фондів операцій з нерухомістю.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Податковий кодекс України (даді - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно із п. 52.1, 52.2, 52.4, 52.5 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Консультації надаються контролюючими органами.

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Пунктами 53.1, 53.3 статті 53 встановлено, що не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

У відповідності до вимог пункту 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Підпунктом 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 ПК України встановлено, що для визначення об`єкта оподаткування не враховуються доходи: суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону, крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами.

Підпункт 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 (у редакції, що діяла до 3 серпня 2014 року, до внесення змін Законом України від 31 липня 2014 року № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України»): «Для визначення об`єкта оподаткування не враховуються доходи: суми коштів спільного інвестування, а саме коштів, залучених від інвесторів інститутів спільного інвестування, доходи від проведення операцій з активами таких інститутів та доходи, нараховані за активами зазначених інститутів, а також кошти, залучені від власників сертифікатів фондів операцій з нерухомістю, доходи від проведення операцій з активами фондів операцій з нерухомістю та доходи, нараховані за активами фондів операцій з нерухомістю, створених відповідно до закону».

Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) (у редакції чинній на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанції) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що буквальний зміст та значення положень підпункту 136.1.9 пункту     136.1 статті 136 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла після 3 серпня 2014 року у зв`язку з внесенням змін Законом України від 31 липня 2014 року № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України»), зокрема, частини норми «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами» стосується виключно активів фондів операцій з нерухомістю. Тобто, вказаними змінами внесеними до Податкового кодексу України з 3 серпня 2014 року була скасована передбачена положеннями підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України пільга з оподаткування доходів у вигляді процентів, нарахованих за такими активами, тоді як вказані зміни не стосуються інститутів спільного інвестування.

Судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи досліджено висновок № 056/429 від 19 серпня 2014 року експертного дослідження проведеного на замовлення Української асоціації інвестиційного бізнесу ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», в якому експерт, відповідаючи на питання: чи можливо визначити шляхом лінгвістичного аналізу речення, з якого складається пп. 136.1.9 п.    136.1 ст. 136 Податкового кодексу України, якої частини зазначеного підпункту стосується вираз «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами»; чи є лінгвістичні підстави стверджувати, що вираз «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами» у тексті пп. 136.1.9 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України стосується лише активів фондів операцій з нерухомістю; чи є лінгвістичні підстави стверджувати, що вираз «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами» у тексті пп. 136.1.9 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України стосується і активів фондів операцій з нерухомістю, і активів інститутів спільного інвестування надав наступні відповіді:

- попри складну синтаксичну структуру речення, з якого складається пп. 136.1.9 п.    136.1 ст.    136 Податкового кодексу України, зв`язки між його окремими компонентами є прозорими й однозначними, тому змістові зв`язки виразу «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами» можуть бути встановлені за суто формальними показниками;

- є лінгвістичні підстави стверджувати, що вираз «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами» у тексті пп. 136.1.9 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України стосується лише активів фондів операцій з нерухомістю;

- лінгвістичних підстав стверджувати, що вираз «крім доходів, отриманих у вигляді процентів, нарахованих за такими активами» у тексті пп. 136.1.9 п. 136.1 ст. 136 Податкового кодексу України стосується і активів фондів операцій з нерухомістю, і активів інститутів спільного інвестування, немає.

На думку колегії суддів суду касаційної інстанції, судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилено доводи контролюючого органу щодо безпідставності врахування судами вказаного вище висновку №056/429 від 19 серпня 2014 року експертного дослідження проведеного на замовлення Української асоціації інвестиційного бізнесу ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України», оскільки останній відповідає вимогам положень процесуального законодавства, крім того, у висновку експертом було детально досліджено змістові та граматичні зв`язки тексту підпункту 136.1.9 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України із наданням ґрунтовного їх аналізу.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку щодо наявності підстав для визнання недійсною наданої позивачу ДФС України індивідуальної податкової консультації у формі листа від 11.09.2014 №8722/10/26-15-11-01-08.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського оаеляційного адмністратиного суду від  10 березня 2015 року без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів у м. Києві Міністерства доходів і зборів України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року та на ухвалу Київського апеляційного адміністартивного суду від 05 березня 2015 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          І. А. Гончарова

Судді                                                                                                           І. Я. Олендер

                                                                                                             Р. Ф. Ханова