ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/1036/19	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/170/20 	Доповідач - Сташків Б.І.	
Категорія - 304060000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Костів О. З., Щавурська Н. Б., 
                                       за участю секретаря — Сович Н.А.
                                       та сторін — представників позивача      ОСОБА_1 -адвоката Жеребецької І.О., Дядик О.М.,                                                 представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката                                         Синюка А.С.

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 599/1036/19 за апеляційною скаргою адвоката Синюка Артема Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 та за апеляційною скаргою адвоката Жеребецької Ірини Орестівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року, ухваленого суддею Снігурським В.В., повний текст рішення виготовлено 19 вересня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця,- 
                                       ВСТАНОВИВ:

       У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця.
       В обґрунтуванні позовних вимог вказувала, що позивач постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, який належав ОСОБА_4 . Разом з нею проживали двоє її дітей, її чоловік ОСОБА_5 , син ОСОБА_4 та свекруха ОСОБА_4 . Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_5 помер і всі обов`язки по догляду та утриманню за хворою свекрухою лягли на неї. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Позивач вказувала, що всі витрати на її поховання вона взяла на себе. Зазначала, що як пізніше стало відомо, за життя ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого заповіла все належне їй майно своїй онуці ОСОБА_3 відповідачу у справі, яка проживала за іншою адресою, не здійснювала догляду за спадкодавцем. Враховуючи наведене, просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати за останні три роки перед смертю ОСОБА_4 на утримання, догляд, лікування і поховання ОСОБА_4 та судових витрат, а саме 284288,73 грн., з них: 3265 грн. витрат на поховання; 304,48 грн. витрат на лікування; 185 751,71 грн. витрат по догляду; 92225,54 грн. витрат на утримання житла та судові витрати.
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково.
        Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 75000 грн. витрат на утримання та догляд ОСОБА_6 та 768 грн. 40 коп. судового збору, а всього стягнуто 75 768 грн. 40 коп. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
       Не погодившись із вказаним рішенням суду від адвоката Синюка Артема Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 поступила апеляційна скарга, в якій сторона відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та витрат понесених у зв`язку із розглядом апеляційної скарги.
       У доводах апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує про безпідставність посилання суду першої інстанції на на Тарифи про платні послуги, які надаються Старосамбірським районним центром з надання соціальних послуг, оскільки вказаний письмовий доказ, а саме Тарифи про платні послуги, які надаються Старосамбірським районним центром (надання соціальних послуг) по відділенню соціальної допомоги вдома надані за 2018 рік, хоча позивач просила стягнути витрати на утримання спадкодавця з 06 квітня 2013 року по 26 червня 2016 року.
       Також зазначає, що позивач не довела того , що спадкодавець внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби перебувала тривалий час у безпорадному стані і потребувала допомоги. Окрім того вказує, що будь - яких доказів, котрі б підтверджували дану обставину, зокрема, надання позивачкою таких послуг немає. 
       На думку представника відповідача, самою позивачкою визнавалась та обставина, що спадкодавцеві матеріально допомагала її донька - мати апелянта ОСОБА_3 . 
       Окрім того,вказує, що згідно наявної в матеріалах справи Довідки Старосамбірського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області від 03.07.2019 за №08.02.-10 вбачається, що спадкодавець ОСОБА_7 , у період з січня 2013 року по червень 2016 року включно отримала пенсійне забезпечення у розмірі 60416 грн. 52 коп.
       Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув із позивача на користь відповідача усі судові витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, оскільки стороною відповідача надано чіткий розрахунок судових витрат, відтак з урахуванням ціни позову, складності справи, усіх дій, які адвокат вчинив, а також віддаленості Зборівського районного суду Тернопільської області від міста Тернополя де адвокат відповідача здійснює адвокатську діяльність, а тому вважає, що в суду першої інстанції були усі підстави для стягнення з позивача на користь відповідача усіх судових витрат по справі, тобто на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн.
       Також, на вищевказане рішення суду від адвоката Жеребецької І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій сторона позивача просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
       У доводах апеляційної скарги сторона позивача вказує, що судом першої інстанції не були враховані норми Закону, не були дослідженні усі докази по справі та не надано їм правової оцінки, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, які мають значення для вирішення даного майнового спору, вважає що допущенні судом першої інстанції порушення норм процесуального і матеріального права призвело до порушеного права позивача.
       Зокрема сторона позивача зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_7 померла у віці 78 років, була особою похилого віку, а тому потребувала медичного спостереження. Вказує, що 07 серпня 2019 року представником позивача повторно заявлялося клопотання про витребування доказів із Комунального закладу Львівської обласної ради “Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф” щодо виклику швидкої медичної допомоги до ОСОБА_8 та хто саме із родичів звертався за такою медичною допомогою, на що суд першої інстанції не звернув увагу, відмовивши у витребуванні доказів. 
       Також апелянт зазначає, що тягар щодо утримання майна в порядку статті 322 Цивільного кодексу лежить на власнику, який зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином вважає, що витрати на утримання житла лежать на власнику, а тому судом безпідставно кошти в сумі 92225,54 грн. по сплаті за комунальні послуги поділено в рівних частинах.
       В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Жеребецька І.О. повністю підтримали доводи апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_1 , зіславшись на мотиви, викладені в ній та просила її задовольнити, а апеляційну скаргу адвоката Синюк А.С.?, який діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
       В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - дочка ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу адвоката Жеребецької І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити, а апеляційну скаргу адвоката Синюк А.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
        В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Синюк А.С. повністю підтримав доводи апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_3 , зіславшись на мотиви, викладені в ній та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу адвоката Жеребецької І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
       Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених у суді першої інстанції вимог, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Синюка А.С., який діє в інтересах ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга адвоката Жеребецької І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на таке. 
       Задовільняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 здійснювала витрати на придбання спадкодавцю ОСОБА_4 продукти харчування, необхідних побутових речей, здійснювала догляд за будинком, займалася прибиранням будинку, пранням білизни та одягу, приготуванням їжі, обробляла присадибну земельну ділянку, доглядала хвору, а тому відповідач ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги майна померлої ОСОБА_4 зобов`язана відшкодувати розумні витрати, які були зроблені позивачкою на догляд і утримання спадкодавця в сумі 75 000, 00 грн.. 
       Відмовляючи в частині позову про стягнення витрат на поховання, на лікування, витрат на утримання житла, суд першої інстанції виходив з того, що витрати по оплаті комунальних послуг зроблено за рахунок особистих коштів спадкодавця ОСОБА_4 , яка мала самостійний дохід у вигляді пенсійних виплат, власні заощадження. ОСОБА_1 отримала від держави допомогу, розмір якої є достатнім для покриття розумних витрат на поховання. Позивачка не надала належних та допустимих доказів про те, що спадкодавець ОСОБА_4 хворіла, потребувала сторонньої допомоги у звязку з чим понесла витрати на її лікування. 
       Судова колегія не погоджується з висновками суду в частині стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесених витрат по догляду та утримання спадкодавця ОСОБА_4 в розмірі 75 000. 00 грн., оскільки вони не узгоджуються із зібраними по справі доказам, а інша частина рішення суду відповідає вимогам Закону.
        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону судове рішення в повному обсязі не відповідають.
       У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
        Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Старий Самбір Львівської області померла ОСОБА_4 , що засвідчує свідоцтво про смерть(а.с.6).
        На випадок смерті ОСОБА_4 розпорядилася своїм майном, склавши 25 липня 2014 року заповіт, згідно якого заповіла все належне їй майно своїй онуці ОСОБА_3 - відповідачу у справі.
       До складу спадкового майна, згідно заповіту, входить, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 .(а.с.8).
       Позивач постійно проживала за адресою по АДРЕСА_1 , у будинку, який належав ОСОБА_4 .. Разом з ними проживав ОСОБА_5 - чоловік позивачки та син ОСОБА_4 ,який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер(а.с.9).
       Згідно довідок Старосамбірської міської ради на день смерті ОСОБА_4 у вказаному будинку була зареєстрована позивач, яка постійно проживала зі свекрухою та вели спільне господарство. Також у будинку були зареєстровані, але не проживали двоє повнолітніх дітей позивачки: ОСОБА_9 -1986 року народження та ОСОБА_10 - 1991 року народження(а.с.13).
        Відповідно до частини першої статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. 
       Обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті.
       Така позиція узгоджується з постановами Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі за №713/1434/16-ц. та від 21 березня 2018 року у справі за №753/15444/15-ц.
       Згідно із статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. 
Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. 
Суд першої інстанції правомірно відмовив в частині позову про відшкодування витрат на поховання померлої ОСОБА_4 в сумі 3 265, 00 грн., оскільки в такому розмірі була виплачена одноразова допомога на поховання спадкодавця, що підтверджується довідкою Старосамбірського об`єднаного пенсійного фонду України Львівської області (а.с. 145-147). Колегія суддів вважає, що позивачка отримала від держави допомогу, розмір якої є достатнім для покриття обґрунтованих та розумних витрат на поховання, який і просила позивачка стягнути такі витрати у позовних вимогах. 
       Обґрунтованим є і рішення суду в частині відмови в позові понесених позивачкою витрат на лікування ОСОБА_4 в сумі 3 046,48 грн. Представленні позивачкою квитанції на придбання таких медичних препаратів як цитрамон, валідол, аллохол, ношпа, діазолін, не є підставою для відшкодування позивачкою витрат, оскільки з тексту їх копій неможливо встановити дійсні обставини щодо їх призначення і вони не містять жодної інформації стосовно того, що були придбані саме для лікування ОСОБА_4 . Зазначені в квитанції ліки є загальнодоступними для всіх громадян, використовуються для профілактики запобіганню захворювання, носять загальнолікувальний характер і могли використовуватися як позивачкою так і іншими членами сім`ї.(а.с.21-25).
       Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ СРР “Старосамбірська ЦРЛ з 30 квітня 2013 року по 11 травня 2013 року з діагнозом правобічний коксоартроз з вираженим больовим синдромом, а також знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ СРР “Старосамбірська ЦРЛ” в період з 10 вересня по 14 ІНФОРМАЦІЯ_3 з діагнозом атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічка хвороба I -II степені, однак які затрати понесла позивачка в цей період часу не представила.(а.с.97,156).Позивач, як підставу для задоволення позову в частині витрат на догляд та лікування спадкодавця, посилається на обставини проведення самого лікування, яке не заперечує відповідач, проте доводи викладені в позовній заяві, щодо проведення заявлених витрат, не підтверджені належними та допустимими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. 
       Інших доказів на підтвердження своїх доводів про можливі понесені затрати на придбання ліків та лікування ОСОБА_4 , позивачкою не представлено. 
       Також судом вірно зазначено, що не підлягають задоволенню заявлені вимоги про відшкодування збитків понесених на утримання житла, оплата за комунальні послуги понесених за період 2013-2016 роки на загальну суму 92 225,48 грн., оскільки позивачкою представлені тільки квитанції на оплату за комунальні послуги , а саме оплата за газапостачання в розмірі 6 833, 89 грн.(а.с.26);за електроенергію в розмірі 682,53 грн.(а.с.41); оплата послуг за користування телефоном в розмірі 1384,64 грн.(а.с.55); оплата за побутові відходи в розмірі 324,48 грн.(а.с.62), загальна сума яких складає 9225,54 грн.         Встановлено, що ОСОБА_4 була власником житлового будинку, отримувала пенсію, загальний розмір якої становив за період 2013-2016 року- 60, 416,52 грн., що підтверджується довідкою Старосамбірського об`єднаного пенсійного фонду України Львівської області(а.с.143). Позивачка ОСОБА_11 та її діти проживали як члени сім`ї, користувалися цим приміщенням, а тому повинні понести і власні кошти на утримання житла. 
       Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із доказами, що містяться у матеріалах цивільної справи та відповідає вимогам закону. 
       Разом з тим, суд першої інстанції стягуючи із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати по догляду та утримання ОСОБА_4 в сумі 75 000,00 грн. послався на те, що позивач здійснювала витрати на придбання продуктів харчування, необхідних побутових речей, здійснювала догляд за будинком, прибирання, прання, приготування їжі, обробіток присадибної земельної ділянки, догляд за хворою ОСОБА_4 . При цьому, суд послався на те, що такі витрати були реальними і необхідними, а надати підтверджуючі документи щодо суми цих витрат об`єктивно неможливо, а тому проводив розрахунок на підставі Тарифів про платні послуги, які надаються Старосамбірським районним центром з надання соціальних послуг. 
       Згідно вимог статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       У відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_3 посилалася на те, що після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка ОСОБА_1 продовжувала проживати із ОСОБА_4 , користувалася комунальними послугами, вели спільне господарство. ОСОБА_4 отримувала пенсійне забезпечення, розмір якої за січень 2013 року по червень 2016 року склав 60 416,52 грн. Їй матеріально допомагали дочки позивачки - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Незважаючи на свій вік, ОСОБА_4 була літньою жінкою, самостійно пересувалася, могла здійснювати догляд за собою без сторонньої допомоги, будь-яка соціальна допомога центром соціального обслуговування не надавалася.
       Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції. Фактично судом допущено однобічність у дослідженні доказів в частині позову про відшкодування шкоди понесених за доглядом і утриманням спадкодавця та не перевірено усіх обставин, на які посилалася ОСОБА_14 та її адвокат Синюк А.С. в обґрунтування своїх вимог і заперечень.
       Судом не надано мотивування усім доводам відповідача у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
       Судом встановлено, що загальна сума, яка була понесена на сплату витрат за комунальні послуги подані самою позивачкою склала 9 225.64 грн.(оплата за газопостачання 6 833,99 грн; за електроенергію 682.53 грн, за послуги телефон 1384,64 грн за побутові відходи 324.48 грн.) , а розмір пенсійного доходу слав 60 416 грн., що свідчить про те, що ОСОБА_6 попри понесені затрати на комунальні послуги могла нести ще і витрати для збереження здоров`я людини і забезпечення її життєдіяльності, придбання продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг.
Судова колегія вважає, що не можна вважати доказом проведення розрахунків пов`язаних з витратами по догляду і харчуванню ОСОБА_4 на суму 185 751.71 грн. на підставі Тарифів про надання платних послуг Територіальним центром соціального обслуговування, оскільки такі послуги надаються працівниками цих установ для осіб, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з похилим віком і інвалідністю за рахунок держави. Спадкодавець ОСОБА_4 на обліку в Старосамбірському районному територіальному центрі соціального обслуговування не перебувала і центром такі послуги не надавалися. Крім цього, суд першої інстанції при нарахуванні витрат взяв до уваги Тарифи за вересень 2018 року при тому, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
       Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору в частині відшкодування витрат по догляду та утримання ОСОБА_4 . 
       За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку, що апеляційна скарга адвоката Синюка А.С. про скасування рішення суду в частині відшкодування витрат на утримання та догляд на суму 75 000,00 грн підлягає до задоволення, а рішення в тій частині слід скасувати та в позові відмовити за недоведеністю позовних вимог.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та її адвоката Жеребецької І.О. про те, що до суду були надані докази на підтвердження понесених нею витрат за лікування та поховання ОСОБА_4 , витрат за комунальні послуги, а саме копії чеків на придбання ліків, на оплату комунальних послуг, які не були взяті до уваги судом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки подані докази судом враховані при постановленні рішення, а матеріали справи не містить будь яких належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин, на які посилається позивач у позовних вимогах у відповідності до норм статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та її адвоката Жеребецької І.О. є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
       Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). 
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 за безпідставністю позовних вимог.
        Судова колегія також прийшла до висновку, що суд першої інстанції стягуючи в користь ОСОБА_3 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу не врахував понесених реальних витрат адвокатських послуг, не врахував складність справи, витрачений адвокатом час, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, кваліфікацію і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. 
       Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
       Згідно з частиною першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат
-для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. 
       Із матеріалів справи вбачається, що права та інтереси відповідача ОСОБА_3 представляв адвокат Синюк А.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 27 травня 2019 року, який проводив підготовку справи до її розгляду, заявляв клопотання по збору доказів (а.с.79,81,83,102,112,115,120,122,124, 128,159,162,178.), приймав участь у судових засіданнях першої та апеляційної інстанції (82,132,171,185), написанні апеляційної скарги.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
        Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).Адвокатом Синюк А.С. надано до справи детальний опис робі(наданих послуг), а також квитанцію прибуткового касового ордеру№5 від 02 вересня 2019 року про оплату ОСОБА_3 10 000,00 грн. за надання правничої допомоги.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності надання адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
       Така позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі за № 311/2314/16.та у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі за №185/1718/18 та від 06 червня 2019 року у справі за №752/4513/17.
       Враховуючи вищенаведені обставини, судова колегія беручи до уваги обсяг наданих адвокатських послуг, об`єм виконаних робіт, здійснення витрат на надання правничої допомоги, а також фінансовий стан позивачки ОСОБА_1 , яка є особою пенсійного віку і вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 5 000,00 грн. понесених витрат за надання правничої допомоги.
       Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат 
        В частині розподілу судових витрат понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, то з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_3 4 264,32 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 

       Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу адвоката Синюка Артема Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 — задовольнити частково.

       Апеляційну скаргу адвоката Жеребецької Ірини Орестівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року— скасувати та постановити нове рішення.

       В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на утримання, лікування, догляд і поховання спадкодавця відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 4264,32 грн. cплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги та 5 000. 00 грн. за надання правничої допомоги.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Дата складання повного тексту постанови - 24 лютого 2020 року

       Головуючий:                                                         Сташків Б.І.

                                                                               Костів О.З.

       Судді:                                                                 Щавурська Н.Б.