ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/5316/19 
Номер провадження 22-ц/816/51/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Орлова І. В. 

розглянув у порядку письмового позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»
на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 липня 2019 року, ухваленого у складі судді Чернобая О.І., у м. Суми,

                                                          в с т а н о в и в:
04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - АТ «Сумське НВО») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, а 06 липня 2018 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач розрахунок з ним не провів та не сплатив належних при звільненні виплат, тому рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2018 року з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 159 920 грн. Посилаючись на обставини того, що відповідач не виконав вказане судове рішення і не виплатив заборгованість по зарплаті, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення.
Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 липня 2018 року по 17 липня 2019 року включно у сумі 179 886 грн 69 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн 40 коп.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2019 року заяву Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про перегляд заочного рішення цього ж суду від 17 липня 2019 року залишено без задоволення.
Вказане заочне рішення суду від 17 липня 2019 року відповідач оскаржив в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі АТ «Сумське НВО», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір середньоденної заробітної плати позивача, так як згідно довідки товариства він становить 885 грн 53 коп., а не 1175 грн 73 коп., як визначив суд першої інстанції. Також, на думку відповідача, суд першої інстанції помилився у кількості робочих днів при обчисленні розміру середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим навів власний розрахунок.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення ОСОБА_1 з роботи заробітна плата йому виплачена не була, тому стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 липня 2018 року, тобто, з наступного робочого дня після звільнення позивача по 17 липня 2019 року, тобто, по день ухвалення рішення суду, що становить 153 робочих днів у сумі 179 886 грн 69 коп., виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 1175 грн 73 коп.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське НВО», а 06 липня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки (а.с. 6-8).
Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 листопада 2018 року стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 159 920 грн, в тому числі: із заробітної плати за період грудень-червень у сумі 82 595 грн, за липень (простій) у сумі 1600 грн, грошової компенсації за 86 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 41655 грн, вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 52800 грн, з вирахуванням податку на прибуток фізичних осіб і військового збору у сумі 18730 грн (а.с. 10-11).
Однак, належні позивачу до виплати грошові кошти станом на день розгляду даної справи в суді першої інстанції йому виплачені не були.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення.
Відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Виходячи з пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.
Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
Як передбачено пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).
Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.
Як було встановлено судом першої інстанції, у АТ «Сумське НВО» станом на день звільнення позивача діяв неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75, а саме: понеділок, вівторок і середа.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи доведено і відповідачем не заперечуються обставини того, що позивачу своєчасно при звільненні з АТ «Сумське НВО» не було виплачено сум, що належали йому від підприємства, тому є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 липня 2018 року (перший робочий день на підприємстві після звільнення позивача) і по 17 липня 2019 року (день ухвалення судового рішення).
При цьому, колегія суддів вважає, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, ураховуючи вимоги ст.ст. 12, 80, 81 ЦПК України, обґрунтовано виходив з наявних в матеріалах справи доказів щодо розміру заробітної плати позивача.
Так, згідно з розрахунковими листами за останні два місяця, що передували звільненню позивача, заробітна плата була виплачена у розмірі: за травень 2018 року - 25574 грн 75 коп., за червень 2018 року - 16751 грн 36 коп. (а.с. 9). Вказані обставини щодо розміру заробітної плати позивача підтверджуються також даними Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (а.с. 25). Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 1175 грн 73 коп. ((25574,75 грн + 16751,36 грн) / 36 робочих дні), а невиплата середнього заробітку - 153 дні. Відтак, середній заробіток за період з 09 липня 2018 року по 17 липня 2019 року становить 179 886 грн 69 коп. (1175,73 грн * 153 днів).
Доводи апеляційної скарги та додана відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення довідка (а.с. 46), відповідно до якої розмір середньоденного заробітку позивача має становити 885 грн 53 коп. не спростовують розрахунку розміру середньоденного заробітку, наведеного судом першої інстанції, який відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, так як відповідач не обґрунтував суми вказаного ним розміру середньоденного заробітку відповідним розрахунком, тому місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги наведений позивачем розрахунок, який був зроблений, виходячи із розміру заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували його звільненню.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач в порушення вимог ст.ст. 81, 83, 84 ЦПК України не надав вказаний доказ у вигляді довідки про розмір середньоденної заробітної плати позивача під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.
Так, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 травня 2019 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та зобов`язано АТ «Сумське НВО» протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали надати суду довідку про розмір заборгованості по заробітній платі та про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 . Вказану ухвалу суду уповноважена особа АТ «Сумське НВО» отримала 05 червня 2019 року (а.с. 21), однак вимог ухвали суду щодо надання відповідного доказу відповідач не виконав. Крім того, у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті призначене на 01 липня 2019 року судове засідання у даній справі було відкладено на 17 липня 2019 року, про що відповідач також був завчасно сповіщений (а.с. 22, 24), однак не надав суду відповідних доказів щодо розміру середньоденного заробітку позивача.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ухвали суду першої інстанції від 17 жовтня 2019 року, якою залишено без задоволення заяву АТ «Сумське НВО» про перегляд заочного рішення суду від 17 липня 2019 року, визнано неповажними вказані представником відповідача причини неподання під час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідних доказів, які представник відповідача обґрунтував відсутністю часу, з огляду на те, як вказав суд, що розгляд даної цивільної справи судом першої інстанції тривав майже 2 місяці.
Крім того, ураховуючи обставини того, що відповідач в порушення вимог частини 3 статті 367 ЦПК України не обґрунтував в апеляційній скарзі причин неможливості подання вказаного доказу у вигляді довідки про середньоденну заробітну плату позивача до суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги доданий до апеляційної скарги новий доказ, беручи до уваги також і обставини того, що відповідач не навів даних його розрахунку.
Також, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо правильності визначення судом першої інстанції кількості робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно вказав кількість робочих днів у спірному періоді з огляду на обставини того, що і сам відповідач наголошував на тому факті, що на підприємстві діє триденний робочий тиждень. До того ж, відповідач навів у розрахунку кількість робочих днів у липні 2019 року за повний календарний місяць, в той час як рішенням суду стягнуто середній заробіток за період по 17 липня 2019 року включно, тобто за 9 робочих днів по день ухвалення рішення судом. При цьому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно включений у спірний період і день фактичного розрахунку, тобто 17 липня 2019 року, що відповідає вимогам статті 117 КЗпП України та роз`ясненням, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».
Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для зміни чи скасування заочного рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                           п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення, а заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 липня 2019 року у даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 20 січня 2020 року.

Судді:                                                                           С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

                                                                                      Т.А. Левченко

                                                                                      І.В. Орлов