УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/8785/19
Провадження № 22-ц/4820/376/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,
секретар судового засідання Гриньова А.М.,
з участю: відповідача ОСОБА_1 ,
позивачки ОСОБА_2 ,
представника позивачів ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/8785/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_4 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року (суддя Приступа Д.І., повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою. 

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд 

у с т а н о в и в :
29 березня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначали, що вони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину цієї квартири та вселено на спірну житлову площу. З відповідачем склалися неприязні стосунки і не можуть дійти згоди з питання користування квартирою. 
Тому, позивачі просили встановити порядок користування квартирою і виділити ОСОБА_2 і ОСОБА_6 кімнату 1-а площею 24,1 кв.м; ОСОБА_5 і ОСОБА_1 - кімнату 2-а площею 12,7 кв.м. Інші приміщення: кухню площею 8,8 кв.м, балкон - 1 кв.м, вбиральню - 1,5 кв.м, ванну кімнату - 2,5 кв.м, коридор - 8 кв.м залишити у спільному користуванні сторін.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року позов задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 . Виділено у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 кімнату 1-а площею 24,1 кв.м, ОСОБА_1 - кімнату 2-а площею 12,7 кв.м. Інші приміщення: кухню площею 8,8 кв.м, балкон - 1 кв.м, вбиральню - 1,5 кв.м, ванну кімнату - 2,5 кв.м, коридор - 8 кв.м залишено у спільному користуванні сторін. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 забезпечена власним житлом по АДРЕСА_3 , створила свою сім`ю і не є членом сім`ї співвласників спірної квартири, її права не порушені, а тому вона не потребує встановлення порядку користування квартирою. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не є співвласниками спірної квартири та не наділені правом вимагати встановлення порядку користування нею. Позивачі не довели порушення їх права користування житловою площею. Суперечить вимогам закону стягнення з нього судового збору, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 .
У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_2 і представник позивачів визнали її необґрунтованою у повному обсязі.
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина квартири належить на праві власності ОСОБА_1 
Квартира складається з кімнати 1-а площею 24,1 кв.м, кімнати 2-а - 12,7 кв.м, кухні - 8,8 кв.м з балконом площею 1 кв.м, вбиральні - 1,5 кв.м, ванної кімнати - 2,5 кв.м, коридора - 8,0 кв.м.
У цій квартирі зареєстровані повнолітні доньки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ОСОБА_7 1991 року народження і ОСОБА_5 1994 року народження.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року ОСОБА_2 вселено на спірну житлову площу.
З приводу користування квартирою виник спір.
Наведене підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.
При частковому задоволенні позову суд виходив з того, що між сторонами існує спір щодо користування квартирою, а тому доцільним і обґрунтованим буде встановлення порядку користування нею, відповідно до якого позивачкам виділити у користування кімнату площею 24,1 кв.м, а відповідачу – кімнату площею 12,7 кв.м із залишенням інших приміщень квартири у спільному користуванні сторін.
Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону. 
У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 
Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 
В силу ч. 1 і ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.
Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15.
Зазначений висновок врахований і Верховним Судом за результатами розгляду справи №486/171/18 (постанова від 17 грудня 2019 року).
Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії технічного паспорта на спірну квартиру АДРЕСА_1 , її житлова площа становить 36,8 кв.м.
Зважаючи на рівність ідеальних часток у праві власності на квартиру ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , кожному з них належить по 18,4 кв.м житлової площі квартири. 
Виділення ОСОБА_2 за висновком суду першої інстанції у користування кімнату площею 24,1 кв.м перевищує належну їй частку жилої площі на 5,7 кв.м, і відповідно зменшує на такий самий розмір належну ОСОБА_1 частку жилої площі в квартирі, що є значним відступленням від відповідності реальних часток ідеальним і свідчить про недотримання внаслідок встановлення такого порядку користування балансу інтересів співвласників і є непропорційним зменшенням прав ОСОБА_1 як співвласника житла.
З огляду на відсутність іншого варіанту встановлення порядку користування квартирою, запропонованого позивачкою, який би забезпечував дотримання рівності ідеальних часток співвласників реальним часткам у зв`язку із встановленням порядку користування спірною квартирою або допускав у незначних обсягах невідповідність реальних часток ідеальним, апеляційним суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування спірною квартирою.
Крім того, виходячи із визначених у ст.ст. 356, 358 ЦК України положень можливість встановлення порядку користування спільним майном стосується виключно його співвласників, а тому наявність у третіх осіб, у тому числі членів сім`ї, права користування спірною квартирою на встановлення такого порядку користування не впливає та є похідним від права власності співвласників житлового приміщення, членами сім`ї яких є особи.
Отже, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не наділені правом вимагати встановлення порядку користування спірною квартирою.
Наведені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права і невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги стосовно встановлення порядку користування квартирою виключно між співвласниками квартири та наявність правових підстав для відмови в позові відповідають вимогам закону і заслуговують на увагу.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в позові.
За наведених обставин, викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи на підтвердження законності та обґрунтованості судового рішення не можуть бути взяті до уваги.
На підставі ч. 1, ч. 6 і ч. 13 ст. 141 ЦК України, п. 6 ч. 2 ст. 4 і п. 9 ч. 1 ст. 5 і ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з відмовою в позові та звільненням ОСОБА_1 як особи з інвалідністю ІІ групи від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, судовий збір за її подання підлягає стягненню з позивачів на користь держави по 1152 грн 60 коп з кожної.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
 В позові  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою відмовити.
Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ), (зареєстроване місце проживання усіх позивачів АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір по 1152 грн 60 коп (одна тисяча сто п`ятдесят дві грн 60 коп) з кожного. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай 

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта