ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року
м. Київ
Справа №  914/259/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Митюка О. П., 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» - не з`явився, 
Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Шевченка Ю. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар»

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 
(у складі колегії суддів: Бонк Т. Б. (головуючий), Матущак О. І., Якімець Г. Г.) 
та на рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 
(у складі колегії суддів: Ділай У. І. (головуючий), Запотічняк О. Д., Мазовіта А. Б.) 

у справі № 914/259/18
за позовом  Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» від 09.02.2015 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - позивач, ПАТ «Дельта Банк», Банк) звернулося до Господарського суду Львівської області  з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» (далі - відповідач, ТОВ «Яблуневий дар») про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви ТОВ «Яблуневий дар» від 09.02.2015 № 1 про припинення зобов`язань між позивачем та відповідачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (далі - заява від 09.02.2015 № 1), а саме:

припинення в повному обсязі зобов`язань ТОВ «Яблуневий дар» щодо сплати на користь ПАТ «Дельта Банк» суми заборгованості за кредитом за договором мультивалютної кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 (далі - договір кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2) у розмірі 6  472  799,96 Євро 

та припинення зобов`язань щодо сплати ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Яблуневий дар» заборгованості на загальну суму 7  301  318,35 доларів США (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 становить еквівалент 6  472  799,96 Євро), за наступними акредитивами: 

безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/016/042014 на суму 249  890,48 доларів США (далі - акредитив № LC/SB/016/042014), що за крос-курсом станом на 09.02.2015 становить еквівалент 221  534,11 Євро,

безвідкличним акредитивом № LC/IM/12/112013 (далі - акредитив №LC/IM/12/112013) на суму 4  999  280,00 доларів США, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 становить еквівалент 4  431  985,82 Євро,

безвідкличним акредитивом № LC/ІМ/14/122013 на суму 10  598  390,00 доларів США (далі - акредитив № LC/ІМ/14/122013) в частині вимог на  суму 2  052  147,87 доларів США, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 становить еквівалент 1  819  280,03 Євро.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» зазначило, що заява відповідача від 09.02.2015 № 1 суперечить законодавству, а саме ст. 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зокрема, у зв`язку з тим, що зараховані на підставі спірного правочину вимоги не є зустрічними.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.03.2018 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2019, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019, позов Банку задоволено. Визнано недійсним односторонній правочин - заяву ТОВ «Яблуневий дар» від 09.02.2015 № 1. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1  762,00 грн судового збору.

Судові рішення обґрунтовані тим, що зарахування зустрічних вимог за заявою від 09.02.2015 № 1 не відповідає ст. 601 ЦК України, оскільки такі вимоги ТОВ «Яблуневий дар» та ПАТ «Дельта Банк» не є однорідними у зв`язку з тим, що зобов`язання сторін за договором  кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 та акредитивами №LC/SB/016/042014, №LC/IM/12/112013 та № LC/ІМ/14/122013 підлягають виконанню у різних валютах - Євро та доларах США відповідно.

Не погоджуючись з постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 та рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2019, у жовтні 2019 року ТОВ «Яблуневий дар» через суд апеляційної інстанції звернулось до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 та рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2019, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Банку.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що зобов`язання за  договором  кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 та акредитивами №LC/SB/016/042014, №LC/IM/12/112013 та № LC/ІМ/14/122013 є грошовими, а відтак є однорідними, оскільки гроші (грошові кошти) є замінними, мають однакому правову природу та суть (зміст).

Ухвалою Верховного Суду від 14.11.2019 відкрито касаційне провадження у справі №914/259/18, призначено касаційну скаргу до розгляду на 04.12.2019.

19.11.2019 ПАТ «Дельта Банк» надало відзив на касаційну скаргу, у якому заперечило доводи касаційної скарги, просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

У судове засідання 04.12.2019 відповідач свого представника не направив, хоча був повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи в суд касаційної інстанції не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не їх обов`язком, Верховний Суд у складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.07.2012 між Банком (кредитор) та ТОВ «Яблуневий дар» (позичальник) укладено договір мультивалютної кредитної лінії № НКЛ-2005469/2, відповідно до п. 1.1 якого кредитор зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. 

У п. 1.1.1 договору кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 вказано, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами), на умовах визначних цим договором, в межах невідновлюваної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 25 000 000 Євро, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 30.06.2013. 

У пунктах 1.1.2.1.1-1.1.2.2.3 договору кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 сторони визначили розмір плати за користування кредитом.

Уклавши 31.12.2014 додатковий договір № 20 до кредитного договору, сторони окрім іншого виклали п. 1.1.1 договору кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 у новій редакції, згідно якої надання кредиту буде здійснюватися траншами в межах невідновлювальної кредитної лінії  з максимальним лімітом заборгованості 19    672 500,55 Євро з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом не пізніше  01.07.2015.

Суди попередніх інстанцій встановили і факт настання обов`язку ТОВ «Яблуневий дар» сплатити кошти на користь ПАТ «Дельта Банк», який виник на підставі договору кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2.

09.02.2015 ТОВ «Яблуневий дар» надіслало ПАТ «Дельта Банк» заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог № 1, у якій відповідач заявив про припинення в повному обсязі зобов`язань ТОВ «Яблуневий дар» перед Банком щодо сплати суми заборгованості за договором кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 у розмірі 6  472  799,96 Євро та припинення зобов`язань щодо сплати Банком на користь ТОВ «Яблуневий дар» заборгованості за акредитивами №LC/SB/016/042014,  № LC/IM/12/112013, № LC/ІМ/14/122013  на загальну суму 7  301  318,35 доларів США (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 становить еквівалент 6  472  799,96 Євро).

У заяві від 09.02.2015 ТОВ «Яблуневий дар» зазначило, що є кредитором ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 15  847  560,48 доларів США за документарними інструментами (акредитивами), строк виконання за якими на дату цієї заяви є таким, що настав, а саме:

за безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/016/042014 на суму 249  890,48 доларів США, виданим ПАТ «Дельта Банк» на користь  CFSTI, Inc., що за крос-курсом станом на 09.02.2015 становить еквівалент 221  534,11 Євро;

за безвідкличним акредитивом № LC/IM/12/112013 на суму 4  999  280,00 доларів США, виданим ПАТ «Дельта Банк» на користь Cargill Financial Services International Inc., що за крос-курсом станом на 09.02.2015 становить еквівалент 4  431  985,82 Євро;

за безвідкличним акредитивом № LC/ІМ/14/122013 на суму 10  598  390,00 доларів США, виданим  ПАТ «Дельта Банк» на користь Cargill Financial Services International Inc., в частині вимог на  суму 2  052  147,87 доларів США, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 становить еквівалент 1  819  280,03 Євро.

Права вимоги за безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/016/042014  на суму 249  890,48 доларів США були передані ТОВ «Яблуневий дар» на підставі договору відступлення прав вимоги від 05.02.2015 № АА4, укладеного між CFSIT, Inc. (первісний кредитор) та ТОВ «Яблуневий дар» (новий кредитор), про що Банк було повідомлено спільним листом ТОВ «Яблуневий дар» та CFSIT, Inc. від 05.02.2015.

Права вимоги за безвідкличними акредитивами № LC/IM/12/112013 на суму 4  999  280,00 доларів США та № LC/ІМ/14/122013 на суму 10  598  390,00 доларів США були передані ТОВ «Яблуневий дар» на підставі договору відступлення прав вимоги від 05.02.2015 № АА5, укладеного між Cargill Financial Services International Inc. (первісний кредитор) та ТОВ «Яблуневий дар» (новий кредитор), про що Банк було повідомлено спільним листом ТОВ «Яблуневий дар» та Cargill Financial Services International Inc. від 05.02.2015. 

Вважаючи заяву від 09.02.2015 № 1 такою, що суперечить вимогам законодавства, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився і господарський апеляційний суд, задовольняючи позов Банку, дійшов висновку, що зарахування зустрічних вимог за заявою від 09.02.2015 № 1 не відповідає ст. 601 ЦК України, оскільки такі вимоги ТОВ «Яблуневий дар» та ПАТ «Дельта Банк» не є однорідними у зв`язку з тим, що зобов`язання сторін за договором  кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 та акредитивами №LC/SB/016/042014, №LC/IM/12/112013 та № LC/ІМ/14/122013 підлягають виконанню у різних валютах - Євро та доларах США відповідно.

Переглянувши оскаржувані судові рішення у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухвалені оскаржуваних судових рішень, Касаційний господарський суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є вимога Банку про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви від 09.02.2015 № 1 про припинення зобов`язань між позивачем та відповідачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.
Згідно із ст. 601 ЦК України, яка кореспондується із ст. 203 ГК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено у ст. 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.
Виходячи з викладеного вище, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути: зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Крім цього, між сторонами не повинно бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання. 
При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо)
За змістом ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. 
У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що у договорі кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 сторони дійшли згоди про те, що повернення кредиту здійснюється в наданій валюті (Євро). Тобто, умовами виконання зобов`язань з повернення кредиту за цим договорам не передбачено отримання банком відповідних платежів у доларах США (п. 1.1.4 договору кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2).
Водночас акредитиви № LC/SB/016/042014, №LC/IM/12/112013, №LC/ІМ/14/122013 видані у доларах США та повідомлення про невиконання зобов`язань з вимогою негайного виконання зобов`язань Банком має здійснюватися у доларах США.
Таким чином, встановивши, що зобов`язання сторін за договором кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 та акредитивами № LC/SB/016/042014, №LC/IM/12/112013, № LC/ІМ/14/122013 підлягають виконанню у різних валютах (Євро та доларах США), суди попередніх інстанції дійшли правомірного висновку про те, що такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що Євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які не є рівнозначними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, висновки якої є обов`язковими в силу приписів ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 2 ст. 315 ГПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
Доводи касаційної скарги про те, що зобов`язання за  договором  кредитної лінії від 19.07.2012 № НКЛ-2005469/2 та акредитивами № LC/SB/016/042014, №LC/IM/12/112013 та № LC/ІМ/14/122013 є грошовими, а відтак є однорідними, оскільки гроші (грошові кошти) є замінними, мають однакому правову природу та суть (зміст), суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі № 914/3217/16. 
Колегія суддів вважає помилковим посилання скаржника у касаційній скарзі на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/13547/17, оскільки предмет і підстави позову та фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин у справах № 750/8676/15-ц та № 910/13547/17 не є тотожними предмету позову у справі №914/259/18, яка розглядається.
Не спростовують висновків судів у справі № 914/259/18, яка розглядається, висновки Верховного Суду України у постановах від 01.04.2015 у справах № 3-25гс15 та № 3-34гс15 про те, що зобов`язальні правовідносини за договором банківського рахунку мають майново-грошовий характер і на кредитора у цьому зобов`язанні поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у справі № 914/133/16 не береться до уваги, оскільки відповідно до діючого ГПК України правова позиція Вищого господарського суду України, викладена у наведеній постанові, відповідно до процесуального закону не є обов`язковою при розгляді справ господарськими судами.
Аргументи касаційної скарги ТОВ «Яблуневий дар» про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході касаційного перегляду, оскільки усі доводи позивача та заперечення відповідача були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

З огляду на положення ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги ТОВ «Яблуневий дар» про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, Касаційний господарський суд, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, вважає, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 та рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 прийняті з додержанням норм процесуального та матеріального права, а відтак підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» залишити без задоволення.

2.  Постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 та рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 у справі № 914/259/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І. С. Берднік

Судді:          І. С. Міщенко

                                                                                                       В. Г. Суховий