ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2986/20 Справа № 213/4130/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/4130/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Зубакової В.П.,
суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М. 
сторони
позивачка: ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,
відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247  ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , та адвокат Гузєв Ігор Григорович на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року, яке ухвалене суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року  позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , та адвокат Гузєв І.Г., звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері на виробництві.
Позов мотивовано тим, що мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 загинула ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов`язків обхідника колії та штучних споруд 3 розряду відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця». По факту нещасного випадку був складений Акт № 1 форми Н-1 « Про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом» від 20.09.2011 року, відповідно до висновків якого причинами нещасного випадку, внаслідок якого загинула ОСОБА_3 , та який стався 23 серпня 2011 року о 09 годині 45 хвилин, є невиконання вимог інструкції з охорони праці, порушення технологічного процесу та невиконання посадових обов`язків працівниками підприємства, смерть ОСОБА_3 наступила внаслідок наїзду рухомого складу. 
Звістка про смерть матері призвела до того, що позивачка ОСОБА_3 зазнала сильного нервового потрясіння, незважаючи на сплив часу позивачка постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть матері не залишають її до теперішнього часу. Після смерті матері, вона лишилась без її піклування та любові. Мати завжди допомагала позивачці у будь-яких справах, підтримувала у складних життєвих ситуаціях. Після смерті матері її нормальні життєві зв`язки були знищені, вона постійно відчуває почуття туги та самотності і до теперішнього часу не може оговтатися від втрати близької людини, перебуваючи в напруженому стані. 
Розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 834 600,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача на її користь без утримання податків та зборів.    
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 28 грудня 2019  року, позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 300 000, 00 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 3000 гривень.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , та адвокат Гузєв І.Г. ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки, просить збільшити її розмір до 834 600,00 гривень, оскільки він не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості. Втрата матері є втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачки будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть матері призвела до того, що вона зазнала сильного нервового потрясіння, вона втратили близьку для неї людину, за життя в неї з матір`ю були тісні сімейні відносини, вона відчувала взаємні почуття любові один до одного. Після її загибелі, нормальні життєві стосунки позивачки були знищені, вона до теперішнього часу відчуває почуття туги та самотності. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Також посилається на постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року по справі № 6-65цс11, якою визнано розумним та справедливим розмір грошової компенсації на відшкодування батькам моральної шкоди, завданої вбивством їх сина в 1 мільйон гривень.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Гузєва І.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності його та позивачки ОСОБА_1 , що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є донькою загиблої ОСОБА_3 (а.с.30,61).
ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 годині 45 хвилин на стрілочному переводі № 15/17 станції Інгулець Відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», під час виконання трудових обов`язків обхідника колії та штучних споруд 3 розряду, внаслідок наїзду рухомого складу (тепловоз ЧМЕ-3 № 1058 з групою вагонів у кількості 8 одиниць) ОСОБА_3 загинула.
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Виконавчим комітетом Новомалинівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області від 26 серпня 2011 року, актовий запис № 21, ОСОБА_3 померла у віці 43 років (а.с.11).
Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 99 ОСОБА_3 померла у травматологічному відділенні 17-ї міської лікарні внаслідок нещасного випадку у зв`язку з виробництвом при виконанні роботи на залізничній станції Інгулець, травмована залізничним транспортом. Безпосередня причина смерті - шок внаслідок травматичної ампутації лівої верхньої та нижньої кінцівок внаслідок травми при зіткненні з залізничним транспортним засобом (а.с. 12-13).
По факту групового нещасного випадку було складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 20 вересня 2011 року, що стався 23 серпня 2011 року о 09 годині 45 хвилин у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізька дистанція колії» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» відповідно до висновку якого нещасний випадок стався 23 серпня 2011 року о 06 годині 45 хвилин, смерть наступила внаслідок наїзду рухомого складу (тепловоз ЧМЕ-3 № 1058 з групою вагонів у кількості 8 одиниць) на потерпілу. В розділі 6 зазначеного Акту встановлено осіб, які допустили порушення законодавства  про охорону праці, що призвели до смерті ОСОБА_3 (а.с. 19-25).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивачці моральну шкоду у зв`язку із смертю матері.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування Акціонерним товариством «Українська залізниця» моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю матері позивачки, яка загинула в результаті нещасного випадку на виробництві.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
З аналізу змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.
Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Вказані підстави відповідальності Акціонерним товариством «Українська залізниця», за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_3 , судом першої інстанції встановлені в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: Актом  проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку від 20 вересня 2011 року, яким встановлена вина працівників та посадових осіб відповідача, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці та своїх посадових інструкцій, що у сукупності й стало причиною нещасного випадку (а.с.19-25).
Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивачка - ОСОБА_1 , у зв`язку із втратою матері, переживає душевні та психологічні страждання, позбавлена можливості отримувати від неї піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. 
Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивачки з рідною людиною.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1 , який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.
Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, яка втратила турботу та підтримку близької людини, зважаючи на те, що позивачка є особою з інвалідністю першої групи з дитинства, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає що визначений   розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представника позивачки про те, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає безпідставними.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника позивачки зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович - залишити без задоволення.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий:

Судді: