П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  671/136/19
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Ніколова С.В.  
Суддя-доповідач -  Охрімчук І.Г.   
05 лютого 2020 року                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Охрімчук І.Г. 
суддів:  Капустинського М.М.  Смілянця Е. С. , 
          
          розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2019 року  (повний текст ухвали складено 28.11.2020 року, м. Волочиськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліці у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративні правопорушення, 
                                                  В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому посилається на те, що 14 листопада 2018 року інспектором роти № 1 батальйону № 3 УПП у Львівській області Цісельським Л.О. винесено постанову у справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №594260, якою до нього, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. А саме, за те, що він 14 листопада 2018 року, керуючи транспортним засобом Рено Кенго, номерний знак НОМЕР_1 в м.Львів по пр. Чорновола, 19 не виконав вимогу дорожного знаку 4.1. (рух прямо), здійснивши розворот за адресою пр. Чорновола, 2, чим порушив р. 33 ПДР. Одночасно, в позові позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 28.11.2019 року в адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративні правопорушення  - залишено без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 28.11.2019 року та прийняти рішення по суті спору, а саме задовольнити його вимоги.
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що  строк на звернення до суду за захистом порушення порушеного права вважає не пропущеним, оскільки намагався вирішити спір у досудовому порядку, подавши скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення до вищестоящого органу. Водночас, зауважив, що постанова винесена відповідачем 14.11.2018 року, отримав її позивач листом 03.12.2018 року. Не погоджуючись з винесеною постановою, позивач 07.12.2018 року подав скаргу до Управління в Львівській області ДПП. В подальшому, отримавши відповідь, позивач вирішив звернутися до Департаменту патрульної поліції НПУ 27.12.2018 року. Отримавши невтішну відповідь від департаменту - 28.01.2019 року, позивач на наступний день (28.01.2019 року) звернувся до суду з позовною заявою. За таких обставин, позивач вважає, що строк на звернення до суду не є пропущеним.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 року відкрито апеляційне провадження та призначено до апеляційного розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено, що підставою для звернення до суду із даним позовом є незгода позивача із діями інспектора поліції, які виразились у складанні постанови про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення.
Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього.
З матеріалів справи слідує, що в позовній заяві, що про порушення свого права позивач фактично дізнався 14 листопада 2018 року після оголошення йому інспектором поліції оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, від отримання якої він відмовився.  Отримавши по пошті дану постанову 03 грудня 2018 року, позивач 07.12.2018 року спочатку оскаржив її в УПП у Львівській області, а згодом 27.12.2018 року - до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Не погодившись із результатами розгляду поданих ним скарг, позивач лише 29 січня 2019 року подав до суду позов про скасуваня постанови у справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №594260 від 14 листопада 2018 року. Позивач посилається на те, що строк оскарження постанови пропущений ним з поважної причини у зв`язку з поданням ним скарг щодо неправомірності винесення даної постанови до вищестоящих органів відповідача.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, та відсутні поважні причини для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд прийшов до висновку про неможливість розгляду даної справи по суті, та вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.
Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 122 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Приписами ч. 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зважає також на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
В даному випадку, колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції, що у позивача була можливість для звернення до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 14 листопада 2018 року раніше, ніж 29 січня 2019 року.
Окрім того, позивач знав про існування оскаржуваної постанови ще 14 листопада 2018 року та відповідно не був позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до суду в межах строку, встановленого статтею 286 КАС України.
Відмова від підпису в постанові та від отримання її копії, а також звернення з скаргами до вищестоящого органу відповідача не може впливати на 10-ти денний строк подачі позовної заяви.
При цьому, варто погодитись, що позивач не скористався своїм правом з`явитися в судові засідання за викликами для зазначення про можливі інші причини пропуску строку, ніж ті, що повідомлені ним в позові.
Водночас, факт обізнаності про винесену постанову у справі про адміністративне правопорушення та про зміст останньої позивачем визнається. Помилковий обрахунок останнім процесуальних строків для подання позовної заяви мав місце внаслідок невірного трактування норм чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини.
Аналогічна правова позиція, стосовно обрахунку строків встановлених для звернення до суду за захистом прав у справах про адміністративні правопорушення, висловлена Верховним Судом у постанові від 18.01.2019 року у справі №576/1434/17.

Відповідно до ч. 3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частиною четвертою вказаної статті визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В даній справі встановлено,  що позивач намагався вирішити спір у досудовому порядку, подавши  скаргу на постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності до вищестоящого органу поліції, тобто до УПП у Львівській області, а згодом 27.12.2018 року до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. При цьому, відповідь від  УПП у Львівській області позивач отримав 26.12.2019 року (а.с. 14 на звороті). Отримавши відповідь на скаргу позивач не звернувся до суду, а повторно оскаржив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та  дії  УПП у Львівській області по розгляду його скарги до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. При цьому, до суду подано позов позивачем 29.01.2019 року, тобто поза межами  строку визначеного  для звернення за захистом  порушеного права. 
Аналізуючи викладені вище обставини, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що адміністративний позов ОСОБА_1 подано поза межами строку звернення за захистом свого порушеного права. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, а його аргументи щодо дотримання строку звернення до суду ґрунтувалися виключно на неврахуванні положень спеціального закону - КпАП України. 
При вирішенні зазначеного питання суд апеляційної інстанції врахував висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.03.2019 року у справі № 171/729/17.
Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, при цьому, відсутні поважні причини для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про неможливість розгляду даної справи по суті та прийшов до правильного  вирішення питання про  залишення  позовної заяви  без розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Мотиви та доводи, наведені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі  05 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Охрімчук І.Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Смілянець Е. С.