ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року	Львів	№ 857/8556/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                              Бруновської Н.В., Матковської З.М.,
з участю секретаря судового засідання          Мельничук Б.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Релігійної громади Української Православної Церкви в с. Хмельницьке Горохівського району на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 140/2176/19 за позовом Релігійної громади Української Православної Церкви в с. Хмельницьке Горохівського району до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та скасування акту (судове рішення першої інстанції ухвалене суддею Сорока Ю.Ю. в м. Луцьк Волинської області 15.07.2019 року, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена),-

ВСТАНОВИВ:

Релігійна громада Української православної церкви в с. Хмельницьке Горохівського району (надалі також – релігійна громада, позивач) звернулась з позовом до Волинської обласної державної адміністрації (надалі також – Волинська ОДА, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним розпорядження Голови Волинської обласної державної адміністрації «Про реєстрацію статутів релігійних громад у новій редакції» № 384 від 11.07.2019 року стосовно реєстрації статуту релігійної громади Української православної церкви в с. Хмельницьке Горохівського району в новій редакції з новою юридичною назвою.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що даний спір не є публічно-правовим, який належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються прав та інтересів учасників релігійних громад на канонічне підпорядкування, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції релігійна громада подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що предметом спору є порушення відповідачами положень законодавства України, яким регулюється порядок внесення змін і доповнень до статутних документів, на підставі яких прийнято оскаржене розпорядження. Фактичною підставою звернення до суду стали не стільки порушення прав та інтересів учасників релігійної громади, як дії суб`єкта владних повноважень.
Представник відповідача надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що відповідно до положень частини 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно з частиною першою статті 2 надалі також - КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір – це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. 
Відповідно до частин першої та третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єкт владних повноважень – це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Проаналізувавши зміст наведених вище норм КАС України, колегія суддів вважає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для віднесення спору до категорії публічно-правових та, відповідно, до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (ні) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Тому для визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі тощо. 
Розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 11.07.2019 року № 384 зареєстровано статути релігійних громад у новій редакції, зокрема п.п. 1.9 п.1 зареєстровано зміни до статуту «Релігійна громада Української православної церкви в с. Хмельницьке Горохівського району» в новій редакції за новою назвою релігійна організація «релігійна громада Покрови Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Хмельницьке Горохівського району Волинської області». 
Доручено Управлінню культури, з питань релігій та національностей Волинської обласної державної адміністрації у встановленому порядку оформити і видати реєстраційні документи заявнику. 
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, предметом спору за даним адміністративним позовом є правомірність рішення органу виконавчої влади – Волинської обласної державної адміністрації щодо реєстрації статуту релігійної громади у новій редакції, зміни керівника і найменування цієї релігійної громади.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, мешканці с. Хмельницьке Горохівського району, які не є членами Релігійної громади, звернулись до Православної Церкви України із заявою про перехід Релігійної громади до цієї релігійної структури. При цьому, членами Релігійної громади у відповідності до положень Закону України від 23.04.1991 № 987-XII «Про свободу совісті та релігійні організації» та Статуту Релігійної громади не проводились загальні збори членів релігійної громади – Парафіяльні збори щодо прийняття рішень про внесення змін до Статуту Релігійної громади.
Загальні збори членів релігійної громади – Загальні Парафіяльні збори Релігійної громади відбулися 29 квітня 2019 року. На цих парафіяльних зборах було прийнято рішення про залишення Релігійної громаді в лоні Української Православної Церкви, тобто про підтвердження підлеглості в канонічних та організаційних питаннях Українській Православній Церкві, чим висловлено відмову від зміни підлеглості Релігійної громади у канонічних і організаційних питаннях.
Позивач також зазначає, що керівник Релігійної громади не підписував та не подавав будь-яких заяв про проведення державної реєстрації будь-яких змін щодо Релігійної громади до Волинської ОДА, тобто оскаржувані реєстраційні дії ініційовані неуповноваженим суб`єктом.
Тобто, спірні зміни до статуту зазначеної релігійної організації (затвердження статуту в новій редакції) передбачають зміну підлеглості релігійної громади у канонічних і організаційних питаннях, які заперечуються громадою (окремими її членами). При цьому, позивач вказує на відсутність повноважень у особи, яка подала заяву та відсутність у неї необхідного пакету документів для реєстрації нової редакції статуту, оспорює повноваження приймати рішення про зміну статуту.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що даний спір не є публічно-правовим, який належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються прав та інтересів учасників релігійної громади на канонічне підпорядкування, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані саме на захист цивільного права позивача як члена релігійної організації та випливає із внутрішньої діяльності цієї організації. 
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є саме суть (характер) спірних правовідносин, а не формальні підстави звернення до суду з відповідним позовом та суб`єктний склад учасників справи.
Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване розпорядження, хоч і мав владні-управлінські повноваження щодо позивача (в частині зареєструвати або відмовити у реєстрації змін до статуту релігійної громади), проте факт здійсненої реєстрації обумовлений наданими для такої реєстрації документами. В свою чергу, позивач власне і доводить відсутність повноважень у особи, яка подала заяву та документи для внесення змін до статуту, оспорює порядок та спосіб скликання парафіяльної ради, парафіяльних зборів та право участі у них, повноваження приймати рішення про внесення змін до статуту.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, в даному випадку спір фактично виник саме між Релігійною громадою Української православної церкви в с. Хмельницьке Горохівського району та Релігійною організацією «релігійна громада Покрови Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Хмельницьке Горохівського району Волинської області, які вирішили змінити канонічне підпорядкування, подавши заяву про реєстрацію змін.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин правильно та обґрунтовано врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 19.12.2018 року у справі № 806/3462/14. 
Покликання позивача про безпідставність врахування судом зазначених висновків Верховного Суду в зв`язку з тим, що у цій справі підстави позову та обґрунтування позовних вимог були іншими, ніж вказані нею у позовній заяві, колегія суддів вважає необґрунтованими і не бере до уваги, оскільки в обох справах підстави і обґрунтування позову були аналогічними, а саме наявність спору між членами релігійної громади щодо канонічного підпорядкування релігійної організації та прийняття обласною державною адміністрацією рішення про затвердження статуту цієї організації в новій редакції, зокрема, назви та підпорядкування, на підставі звернення окремих членів громади, що оспорює інша частина громади. 
Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на постанову Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі № 807/3565/14, яка розглянута в порядку адміністративного судочинства і в якій предмет і підстави позову є аналогічними як і у даній справі, та на окрему думку судді Великої Палати Верховного Суду Прокопенка О.Б. у справі № 825/642/18, де він вказав, зокрема, що незгода з рішенням відповідача у зв`язку з недотриманням ним вимог законодавства, яке визначає підстави та порядок проведення реєстраційних дій, спричиняє публічно-правовий спір, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, зважаючи на таке.
У справі № 807/3565/14 Верховний Суд не досліджував і не робив висновків щодо юрисдикції справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постанові Верховного Суду, а не окрему думку судді. Крім того, у справі № 825/642/18 спір виник із зовсім інших правовідносин, а саме щодо правомірності здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на характер спірних правовідносин, які не належать до сфери публічно-правових відносин, аналіз зазначених обставин справи та норм права дає підстави вважати, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, відтак, даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні, за таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, її доводами висновки не спростовуються та підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 170, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Релігійної громади Української Православної Церкви в с. Хмельницьке Горохівського району – залишити без задоволення.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 140/2176/19 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	З. М. Матковська  	
    Повне судове рішення складено 02 січня 2020 року