ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 лютого 2020 року           справа №200/8825/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гайдар А.В., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача Кравченка Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року (повний текст складено 08 листопада 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/8825/19-а (суддя І інстанції - Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              В С Т А Н О В И В:

12 липня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, в якому просила суд: - визнати висновок відповідача від 3 травня 2019 року № 06-03-07/11176-05 протиправним; - визнати бездіяльність відповідача щодо непогодження "Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - протиправною; - зобов`язати відповідача повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо "Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - оскільки для його отримання виконано всі умови, визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянина України на отримання земельної ділянки та, навпаки, порушує чинне законодавство; - забезпечити реалізацію Конституційного права громадянки України ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки загальною площею 0,08 га у власність із земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , із зобов`язанням у передбаченому Законом порядку затвердити "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , б \ н" Маріупольською міською радою, оскільки для його отримання виконано всі умови, визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянки України ОСОБА_1 на отримання земельної ділянки та, навпаки, порушує чинне законодавство.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що будучи учасником бойових дій, вона 7 серпня 2017 року звернулася до Маріупольської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, яка розташована за адресою: м . Маріуполь Донецької області , АДРЕСА_1 . Разом із своїм позивач надала відповідачу всі передбачені законодавством документи.
Рішенням Маріупольської міської ради № 7/28-2537 від 28 лютого 2018 року їй було відмовлено в задоволені клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 вересня 2018 року у адміністративній справі № 263/16223/17, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2019 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправним рішення Маріупольської міської ради № 7/28-2537 від 28 лютого 2018 року та зобов`язано Маріупольську міську раду повторно розглянути клопотання позивача з врахуванням висновків суду.
17 січня 2019 року у зв`язку із тривалим невиконанням Маріупольською міською радою рішення суду з розгляду її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою керуючись абз. 3 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України позивач замовила розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки загальною площею 0,08 га у власність, уклавши відповідний договір № 15-01/01 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .
Після розроблення проекту останній було подано на погодження відповідачу, проте згідно Висновку від 3 травня 2019 року № 06-03-07\11176-05 проект не було погоджено у зв`язку із його невідповідністю:
- пункту 5.5.2, 6.3.6, 6.3.17, 6.3.19 Плану зонування міста Маріуполя (Зонінгу).
Щодо п. 5.5.2 Зонінгу позивач зазначає, що відповідно п. 80 Пояснювальної записки до Зонінгу зона ТР-2 визначена як зона транспортної інфраструктури, до якої відносяться території вулиць, майданів (в межах червоних ліній), доріг. Як вбачається з Зонінгу ширина АДРЕСА_1 є не визначеною, спірна земельна ділянка розташована в рівень с попередньо сформованими земельними ділянками з певними кадастровими номерами, при цьому проект землеустрою (стор. 66) містить викопіювання з Зонінгу, де зазначено, що запроектована земельна ділянка розташована в зоні садибної житлової забудови (Ж-1п), що відповідає цільовому призначенню запроектованої земельної ділянки.
Посилання відповідача на п. 6.3.6 Зонінгу, на думку позивача, також не відповідає законодавству, тому що у Плані зонування відсутня вказівка на обмеження щодо заборони розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів), а визначена земельна ділянка, як вже зазначалось, знаходиться у зоні садибної забудови Ж-п1.
З приводу п. 6.3.17 Зонінгу позивач зазначає, що в умовах існуючої присадибної забудови, яка склалася, межі червоних ліній визначаються лінією огорож присадибних ділянок, якщо іншого не передбачено містобудівною документацією. Ширина основних вулиць в межах червоних ліній наведена у додатку 2, з якого вбачається, що ширина АДРЕСА_1 є не визначеною.
Щодо п. 6.3.19 Зонінгу, позивач посилається на п. 7 Порядку встановлення охоронних зон навколо об`єктів для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, який затверджено постановою Кабінету Міністів України № 2262 від 11 грудня 1999 року, згідно якого в охоронних зонах об`єктів, не віднесених до реперної мережі, за письмовою згодою відповідного підприємства, установи чи організації ДСНС може провадитися діяльність, яка негативно не впливає на якість спостережень і не перешкоджає нормальному функціонуванню зазначених об`єктів. Згідно з листом ДСНС № 02-10284/129 від 10 липня 2018 року Маріупольська гідрометеорологічна станція не входить до переліку реперних кліматичних станцій ДСНС України, що, на думку позивача, свідчить про те, що будівництво, у тому числі індивідуального жилого будинку, в охоронній зоні гідрометеорологічної станції за погодженням з органом ДСНС є можливим.
Також позивач зазначає, що нею не заперечується факт розташування спірної земельної ділянки у охоронній зоні навколо об`єкта гідрометеорологічної діяльності (код 01.06), та що у проекті землеустрою зазначене відображено (а.с. 4-11 т. 1).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 200/8825/19-а позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок відповідача від 3 травня 2019 року № 06-03-07/11176-05 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , яким встановлена неможливість погодження поданого проекту землеустрою у зв`язку із його невідповідністю вимогам законів та містобудівній документації. Зобов`язано відповідача повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (/присадибна ділянка), розташованої: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1412337200:01:002:0855) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Позивачем та відповідачем на зазначене судове рішення суду першої інстанції подано апеляційні скарги.  
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача надати необхідний погоджувальний висновок щодо "Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог у відповідній частині.
В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що судом першої інстанції у оскаржуваній частині рішення неправильно застосовані норми матеріального права, порушені норми процесуального права, а висновки, зроблені судом, не відповідають обставинам справи, рішення у цій частині піддягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині. 
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 21 травня 1997 року № 144/1 надано у постійне користування Донецького обласного центру по гідрометеорології земельну ділянку площею 0,1397 га по АДРЕСА_5 для обслуговування споруд: метеоплощадки, обслуговування будівель та споруд морської гідрометеостанції, на підставі чого було видано державний акт від 25 липня 1997 року № 286, межі якого на право постійного користування винесені в натурі на місцевість, про що складено технічну документацію щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєно кадастрові номери земельним ділянкам № 1 - 1412337200:01:002:0601 та № 2 - 1412337200:01:002:0602.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1999 року № 2262 навколо об`єктів гідрометеорологічної обсерваторії рішенням Маріупольської міської ради від 26 лютого 2019 року № 7/39-3636 згідно п. 6.3.19 плану Зонування встановлені охороні зони на відстані 200 м від метеомайданчика та 50 м від інших постів спостережень, в яких забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів, а також висаджування дерев і чагарників.
Згідно матеріалів проекту землеустрою, наданого позивачем, запроектована земельна ділянка розташована в 200-метровій охоронній зоні метеостанції Донецького регіонального центру гідрометеорології.
Крім того, передбачене ст. 123 Земельного кодексу України право «мовчазної згоди» було наявне у позивача лише у період з 7 вересня 2017 року по 7 жовтня 2017 року, але позивач ним не скористалась, а тому строк використання такого права позивачем  пропущений.
Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.                                                  У судовому засіданні позивач і її представник підтримали доводи апеляційної скарги позивача і заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача.                                        Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційних скарг, і дійшла  висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , є учасником бойових дій згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого 16 листопада 2016 року та довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції від 9 лютого 2017 року (а.с. 12-17 т. 1).
Відповідач, Головне управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, включене до ЄДРПОУ за ідентифікаційним кодом № 02498317, місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Миру, буд. 70, є органом місцевого самоврядування, що вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) та в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про архітектурну діяльність" № 687 від 20 травня 1999 року є органом, якому делеговані повноваження в сфері архітектурної діяльності та контролю.
Судом встановлено, що 7 серпня 2017 року позивач звернулася до міського Голови міста Маріуполя з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,09 га до 1 га в межах норм безоплатної приватизації для індивідуального житлового будівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, до якого додала: копію паспорту та ідентифікаційного коду, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, довідку про свою участь в антитерористичній операції (а.с. 18-20 т. 1).
18 жовтня 2017 року Кравченко Я.В. (представник позивача) подав клопотання начальнику Донецького регіонального центру з гідрометеорології Панаркіній Л.Ю., в якому просив узгодити п`ять проектів для будівництва житла щодо себе, позивача та ще трьох осіб (а.с. 96 т. 1).
У відповіді на зазначене клопотання (вих. № 23/01/683) на адресу Кравченка Я . В . направлено лист за підписом начальника Донецького регіонального центру з гідрометеорології Панаркіної Л.Ю., яким остання повідомляла, що не заперечує проти приватного (одноповерхового) будівництва по АДРЕСА_1 за умови не порушення вимог Настанови гідрометеорологічним станціям і постам та Постанови Кабінету Міністрів України № 2262 від 11 грудня 1999 року (а.с. 97 т. 1).
У грудні 2017 року позивач, у зв`язку із тривалим не розглядом клопотання від 7 серпня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з позовом про визнання протиправною бездіяльності Маріупольської міської ради щодо не розгляду її клопотання та про зобов`язання Маріупольської міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва (а.с. 47-53 т. 1).
28 лютого 2018 року, у період розгляду справи судом, Маріупольською міською радою було прийнято Рішення № 7/28-2537, яким позивачу було відмовлено у задоволенні її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с. 47-53 т. 1).
У зв`язку із прийняттям радою зазначеного рішення ОСОБА_1 змінила позовні вимоги (в адміністративній справі № 263/16223/17) та просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольської міської ради № 7/28-2537 від 28 лютого 2018 року та зобов`язати раду прийняти рішення про надання такого дозволу (а.с. 47-53 т. 1).
3 липня 2018 року, у період судового розгляду справи № 263/16223/17, позивач надіслала до Державної служби України з надзвичайних ситуацій запит, в якому просила повідомити: чи входить в перелік реперних кліматичних станцій гідрометеорологічна обсерваторія, яка розташована в місті Маріуполь, зокрема метеостанція 1-го розряду (АДРЕСА_5), яка входить в названу гідрометеорологічну обсерваторію Донецького регіонального центру з гідрометеорології; чи має метеостанція 1-го розряду охоронну зону; чи мається відповідний акт щодо встановлення межі охоронної зони в натурі (на місцевості) землевпорядними організаціями та організаціями ДСНС; чи внесені відповідні данні стосовно меж охоронної зони до органу Держгеокадастру (а.с. 25 т. 1).
Листом від 10 липня 2018 року за № 02-10584/29 Державною службою України з надзвичайних ситуацій повідомлено заявницю про те, що:
- відділ метеорологічних і морських спостережень та інформації Маріупольської гідрометеорологічної обсерваторії Донецького регіонального центру з гідрометеорології, який працює за програмою метеорологічної станції другого розряду та морської гідрометеорологічної станції першого розряду, не належить до переліку реперних кліматичних станцій Державної служби України з надзвичайних ситуацій;
- охоронна зона навколо метеомайданчика була вперше встановлена у 1985 році, тобто, до затвердження Кабінетом Міністрів України «Порядку встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічної діяльності, та інших видів гідрометеорологічної діяльності, та режиму їх використання визначення її охоронної зони у межах компетенції», який діє зараз. В обрисах земельної ділянки, що міститься в Державному акті на право постійного користування землею ІІ-ДН № 009198 від 25 липня 1997 року, виданому Донецькому регіональному центру з гідрометеорології для обслуговування споруд метеоплощадки, обслуговування будівель та споруд морської гідрометеостанції по АДРЕСА_5, охоронну зону не зазначено;
- межі охоронної зони навколо метеоплощадки та морської гідрометеостанції після відновлення у 2012 році меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для обслуговування споруд метеоплощадки, обслуговування будівель та споруд морської гідрометеостанції по АДРЕСА_5 та присвоєння зазначеним земельним ділянкам кадастрових номерів - відновлені не були, відповідні дані щодо меж охоронної зони до земельно-кадастрової документації також не були внесені (а.с. 23-24 т. 1).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області прийнято Рішення від 26 вересня 2018 року, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольської міської ради № 7/28-2537 від 28 лютого 2018 року щодо відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовано площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 та зобов`язано Маріупольську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (а.с. 47-60 т. 1).
17 січня 2019 року позивач звернулась до інженера-землевпорядника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а.с. 107), із заявою про виготовлення на підставі ст. 122, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України без надання дозволу на розроблення документації із землеустрою («за мовчазною згодою») проект землеустрою для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель запасу житлової та громадської забудови комунальної власності, розташованої: АДРЕСА_1 , б /н (а.с. 37 т. 1).
17 січня 2019 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № 15-01/01 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 31-32 т. 1).
17 січня 2019 року письмовим повідомленням позивач повідомила Голову Маріупольської міської ради про те, що нею замовлено проект землеустрою (а.с. 61 т. 1).
На виконання вимог договору від 17 січня 2019 року за № 15-01/01 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої: АДРЕСА_1 (а.с. 33-121 т. 1) та скеровано у квітні 2019 року до відповідача на погодження.
За матеріалами цього проекту, а саме, довідки Держгеокадастру від 5 квітня 2019 року № 598, земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить територіальній громаді в особі Маріупольської міської ради (а.с. 68 т. 1).
В довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 8 квітня 2019 року зазначено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 за даними реєстру кадастрового номеру не містить, приватною власністю не являється. В додатку до вищевказаної довідки № 9100015402019 міститься графічний матеріал у вигляді скрин-шоту із ресурсу, на якому позначено місце розташування земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки, розташованої поруч (за для ідентифікації місця розташування земельної ділянки позивача у Державному земельному кадастрі (а.с. 65-67 т. 1).
3 травня 2019 року за результатом розгляду наданого проекту землеустрою Головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської ради прийнято Висновок № 06-03-07/11176-05, в якому зазначено, що у зв`язку із невідповідністю проекту землеустрою положенням вимог законів та містобудівній документації в частині п. 6.3.6, п. 6.3.17, п. 6.3.19 Плану зонування території міста Маріуполь погодження проекту землеустрою не є можливим (а.с. 21 т. 1).
29 травня 2019 року позивач звернулась за погодженням зазначеного проекту землеустрою до експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Яворської Наталії Вікторівні, за результатом розгляду наданого проекту останньою 3 червня 2019 року за № 5848/82-19 було складено Висновок № 5848/82-19 «Про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У висновку, крім іншого, зазначено про: наявність обмежень на земельній ділянці - 01.06 «Охоронна зона навколо об`єкта гідрометеологічної діяльності» (останній абзац п. 6), про відсутність необхідності у проведенні обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації (п. 7), про відсутність зауважень та пропозицій до проекту (п. 9) та про те, що наданий проект відповідає законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам (п. 8).
Відповідно до п. 5 зазначеного висновку підставою розробки проекту землеустрою є ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України («принцип мовчазної згоди») та договір про виконання робіт № 15-01/01 від 17 січня 2019 року (а.с. 22 т. 1).
Судом встановлено, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває на виконанні виконавчий лист № 263/16223/17 від 3 травня 2017 року про зобов`язання Маріупольської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею від 0,0900 га до 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ( ВП 59142877) (а.с. 186-187 т. 1).
За поясненням позивача рішення Жовтневого районного суду у зазначеній справі станом на час розгляду даної справи не виконано.
Будучи не згодною із прийнятим відповідачем Висновком № 06-03-07/11176-05 позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - Земельний кодекс) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 2 зазначеної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно п. «в» ч. 3 цієї статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) […] в містах - не більше 0,10 гектара.
Згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадян, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для […] будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) […] подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки […].
Відповідно до абз. 1 ч. 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні […] .
Згідно абз. 3 цієї ж статті у разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно до абз. 2 ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
За приписами ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 186 Земельного кодексу проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 16 цієї ж статті Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії цих висновків є необмеженим.
Згідно ч. 17 наведеної статті підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Згідно абз. 1 ч. 20 ст. 186 Земельного кодексу погодження документації із землеустрою здійснюється за місцем розташування земель (земельних ділянок) територіальними органами центральних органів виконавчої влади, утвореними у районі, місті обласного, республіканського значення (Автономної Республіки Крим), містах Києві та Севастополі, або міжрегіональним територіальним органом, у разі якщо повноваження його поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць.
Відповідно до ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.
Згідно ч. 4 ст. 186-1 Земельного кодексу розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту […].
За приписами ч. 5 та абз. 1 ч. 6 цієї статті органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Відповідно до ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.
Як вбачається зі спірного Висновку, його погодження є не можливим у зв`язку із невідповідністю проекту землеустрою положенням вимог законів та містобудівній документації в частині п. 6.3.6, п. 6.3.17, п. 6.3.19 Плану зонування території міста Маріуполь погодження проекту землеустрою не є можливим (а.с. 21 т. 1).
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначений суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Судом встановлено, що у якості підстави для відмови у затвердженні Висновку в останньому не зазначено про недотримання позивачем норм Земельного кодексу України щодо розробки проекту землеустрою за наявності відповідного рішення належного суб`єкта владних повноважень або недотримання останньою правила «мовчазної згоди» (строків), передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу.
З урахуванням вищезазначеного, приписів абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України колегія суддів не приймає посилання відповідача на недотримання позивачем правила «мовчазної згоди» (строків), передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу, як на підставу вважати спірні Висновки правомірними, та не надає правової оцінки зазначеній обставині.
З приводу наведених у Висновку порушень у наданому позивачем Проекті землеустрою Плану зонування м. Маріуполя, які слугували підставою для прийняття висновків про неможливість затвердження наданого Проекту землеустрою (п. 6.3.6, п.6.3.17 та п. 6.3.19), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 116 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VІ (далі - Закон № 3038-VІ) планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038-VІ план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.
Згідно ст. 18 зазначеного Закону план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.
Зонування території здійснюється з дотриманням певних вимог, в тому числі: виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови; узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями (ч. 3 ст. 18 Закону № 3038-VІ).
На виконання Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у 2014 році Державним підприємством «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «ДІПРОМІСТО» імені Ю.М.Білоконя» Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України був розроблений Плану зонування (Зонінг) території міста Маріуполь (https://drive.google.com/file/d/0B3kjI4yJXurXXzhkbFNhNEo2NDQ/view).
Відповідно до п. 6.3.6 Пояснювальної записки до Плану зонування м. Маріуполя розділу 6.3 «Режими використання територій у зонах планувальних обмежень» використання зсувонебезпечних земельних ділянок дозволяється за умови вжиття заходів щодо їх протизсувного захисту. Розміщення будинків та споруд на земельних ділянках в межах зсувів допускається тільки при наявності відповідного висновку спеціалізованої організації за погодженням територіального органу МНС. Для захисту територій та існуючих споруд від зсувів передбачаються протизсувні заходи: зрізка та вертикальне планування (зрізка і виположення схилів, влаштування контр банкетів, влаштування під`їздів і заїздів, локальних підпірних стін, ліквідація заболочених місць і безстічних понижень; регулювання поверхневого стоку (система лотків, водостоків, водовипусків, колодязів); утримуючі споруди (пальові ряди із буро набивних паль, підпірні стінки і підпірні кам`яні призми); дренажні споруди і каптаж підземних джерел; агромеліораційні роботи (посів суміші багатолітніх трав, посадка дерев та чагарників з добре розвинутою кореневою системою). Забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів). На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо.
Разом із цим як вбачається з графічного зображення Плану зонування спірна земельна ділянка розташована в зоні садибної житлової забудови (Ж-1п), що відповідає цільовому призначенню запроектованої земельної ділянки.
Будь-які позначки щодо наявності в запроектованій зоні зсувонебезпечних ділянок в Зонінгу відсутні.
Зазначене підтверджується і графічними даними, що містяться в матеріалах справи (а.с. 26, 99, 213).
Будь-яких інших документів на виконання до ч. 2 ст. 77 КАС України на підтвердження того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах зсувів, відповідачем суду не надано.
Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено (а відповідачем такий висновок не спростований) безпідставність зазначення у спірному Висновку на порушення у наданому позивачем проекті землеустрою п. 6.3.6 Плану зонування м. Маріуполя.
Згідно п. 6.3.17 Пояснювальної записки до Плану зонування м. Маріуполя розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць заборонено за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством та державними будівельними нормами.
Зі змісту стр. 128 Пояснювальної записки до Зонінгу убачається, що розміщення і будівництво наземних об`єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об`єктів транспорту та інженерних мереж, в червоних лініях вулиць і доріг заборонено за виключенням випадків, передбачених чинним законодавством будівельними або державними нормами.
Межі червоних ліній вулиць і автодоріг визначаються містобудівною документацією, ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», ДБН В. 2.3-5-2001 «Вулиці і дороги населених пунктів».
В умовах існуючої присадибної забудови, яка склалася, межі червоних ліній визначаються лінією огорож присадибних ділянок, якщо іншого не передбачено містобудівною документацією.
Території у межах червоних ліній можуть бути декоративно озеленені і не можуть використовуватися для городництва і садівництва.
Суд встановлено, що з Зонінгу не вбачається, що запроектована земельна ділянка знаходиться в межах червоних ліній (https://drive.google.com/file/d/0B3kjI4yJXurXXzhkbFNhNEo2NDQ/view).
Будь-яких інших документів відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України на підтвердження того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах червоних ліній, відповідачем суду не надано.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави зазначати в якості підстави для непогодження наданого проекту землеустрою на порушення п. 6.3.17 Зонінгу.
Щодо зазначення у Висновку на порушення п. 6.3.6 Плану зонування м. Маріуполя слід зазначити таке.
Згідно з п. 6.3.19 Плану зонування території м. Маріуполя навколо метеорологічних станцій встановлюється охорона зона 200 метрів відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про гідрометеорологічну діяльність", "Порядку встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності та режим їх використання", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1999 року № 2262, зокрема забороняється будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про гідрометеорологічну діяльність» від 18 лютого 1999 року № 443-ХІV з метою відвернення негативного впливу господарської та іншої діяльності на процес проведення гідрометеорологічних, геліогеофізичних спостережень та базових спостережень за забрудненням навколишнього природного середовища, що провадяться гідрометеорологічними станціями і постами, та збереження їх репрезентативності навколо цих об`єктів встановлюються охоронні зони. В охоронних зонах забороняється розміщення та експлуатація об`єктів, що можуть негативно впливати на якість спостережень, створювати небезпеку для працівників, які їх проводять, перешкоджати нормальному функціонуванню гідрометеорологічних станцій та постів.
Порядок встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, режим їх використання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 Порядку встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, та режим їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1999 року № 2262 (далі - Порядок 2262), цей Порядок визначає основні вимоги щодо встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших      видів гідрометеорологічної діяльності (далі - охоронні зони), та режим їх використання.
Відповідно до п. 2 цього Порядку охоронні зони - це земельні ділянки, ділянки водного об`єкта з особливим режимом їх використання, обмежені замкнутою лінією навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності, до яких належать окремі гідрометеорологічні об`єкти, об`єкти базових спостережень за забрудненням навколишнього природного середовища, метеорологічні, гідрологічні, морські, аерологічні, авіаметеорологічні, спеціалізовані та інші гідрометеорологічні станції, пости та пункти спостережень.
Згідно п. 4 Порядку № 2262 рішення про встановлення охоронних зон приймає відповідний орган місцевого самоврядування на підставі клопотання ДСНС або її підприємства, установи чи організації відповідно до законодавства.
Як вбачається з п. 5 Порядку № 2262 на підставі рішення органу місцевого самоврядування про встановлення охоронної зони межі охоронних зон переносяться в натуру (на місцевість) землевпорядними організаціями разом з підприємствами, установами та організаціями ДСНС з установленням спеціальних знаків, про що складається відповідний акт.
Отже, охоронні зони (в тому числі і навколо метеорологічних об`єктів) встановлюються не автоматично, а лише визначеними суб`єктами та за умови дотримання передбаченого порядку.
Судом встановлено, що рішення про встановлення охоронної зони метеостанції Донецького регіонального центру гідрометеорології прийнято Маріупольською міською радою 26 лютого 2019 року № 7/39-3636 (а.с. 23 т. 2).
Між тим, відповідачем не надано доказів на підтвердження визначення та встановлення меж охоронної зони навколо метеорологічної станції (та метеомайданчику), зокрема, не надано доказів щодо прийняття відповідного Акту про перенесення в натуру (місцевість) землевпорядною організацією разом з Маріупольської гідрометеорологічної обсерваторією Донецького регіонального центру з гідрометеорології - з установленням спеціальних знаків, який було складено на виконання даного Рішення Маріупольськї міської ради 26 лютого 2019 року № 7/39-3636.
Крім того, відповідні позначення (щодо встановлення охоронної зони) відсутні на графічному зображенні Зонінгу.
На підтвердження зазначеного в матеріалах справи міститься лист від 10 липня 2018 року (вих. № 02-10584/29) Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в якому зазначено, що межі охоронної зони навколо метеоплощадки та морської гідрометеостанції після відновлення у 2012 році меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для обслуговування споруд метеоплощадки, обслуговування будівель та споруд морської гідрометеостанції по АДРЕСА_5 та присвоєння зазначеним земельним ділянкам кадастрових номерів - відновлені не були, відповідні дані щодо меж охоронної зони до земельно-кадастрової документації також не були внесені (а.с. 23-24 т. 1).
Слід зазначити, що відповідно до п. 6 Порядку 2262 заборона щодо будівництва будь-яких споруд та об`єктів стосується реперних зон - зокрема, у пункті зазначено: в охоронних зонах об`єктів, віднесених ДСНС до реперної мережі станції, пости, пункти спостережень, призначені для отримання неперервних, однорідних, репрезентативних даних, необхідних для встановлення багаторічних тенденцій змін клімату, гідрологічного режиму, забруднення навколишнього природного середовища), забороняється: будівництво та розміщення будь-яких споруд та інших об`єктів; […] виконання гірничих, будівельних, монтажних, вибухових робіт та планування ґрунту.
У п. 7 цього Порядку вказано, що в охоронних зонах об`єктів, не віднесених до реперної мережі, за письмовою згодою відповідного підприємства, установи чи організації ДСНС може провадитися діяльність, яка негативно не впливає на якість спостережень і не перешкоджає нормальному функціонуванню зазначених об`єктів.
Судом встановлено, що відділ метеорологічних і морських спостережень та інформації Маріупольської гідрометеорологічної обсерваторії Донецького регіонального центру з гідрометеорології, який працює за програмою метеорологічної станції другого розряду та морської гідрометеорологічної станції першого розряду, не належить до переліку реперних кліматичних станцій Державної служби України з надзвичайних ситуацій (а.с. 23-24 т. 1).
В матеріалах справи міститься копія листа за підписом начальника Донецького регіонального центру з гідрометеорології  Панаркіної Л.Ю (вих. № 23/01/683), скерованого на адресу представника позивача Кравченка Я.В., в якому зазначено про згоду щодо приватного (одноповерхового) будівництва по АДРЕСА_1, за умови не порушення вимог Настанови гідрометеорологічним станціям і постам та Постанови Кабінету Міністрів України № 2262 від 11 грудня 1999 року (а.с. 97 т. 1).
Колегія суддів зазначає, що згода начальника Донецького регіонального центру з гідрометеорології  Панаркіної Л.Ю щодо приватного (одноповерхового) будівництва по АДРЕСА_1, за умови не порушення вимог Настанови гідрометеорологічним станціям і постам та Постанови Кабінету Міністрів України № 2262 від 11 грудня 1999 року відповідачем не спростована, будь-яких документів відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України на підтвердження цього суду не надано. 
Враховуючи наведене суд вважає, що посилання відповідача у спірному Висновку на порушення п. 6.3.19 є також неправомірними.
Беручи до уваги встановлені судом обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний Висновок відповідача є неправомірним.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволенні позовних вимог в частині визнання висновку Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 3 травня 2019 року № 06-03-07/11176-05 протиправним.
У зв`язку із тим, що строк дії Висновку відповідно до приписів ч. 16 ст. 186 Земельного кодексу України є необмежений, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог позивача та скасувати його.
Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно непогодження "Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , судом зазначено наступне.
Дія - це активна поведінка людини, під час якої людина приймає певні рішення, вчиняє певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення людини; бездіяльність - це пасивна поведінка людини, тобто не виконання будь-яких активних дій в конкретних умовах.
Відповідно до ч. 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах 1 - 3 цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Як встановлено судом, за результатом розгляду наданого позивачем проекту землеустрою відповідачем було прийнято одне з передбачених ч. 5 ст. 186-1 Земельного кодексу рішень - Висновок, який є предметом спору в межах даної справи.
Не погодження позивача з цим Висновком, рівно як і встановлення судом його неправомірності, не свідчить про наявну бездіяльність відповідача.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача - задоволенню не підлягають.
Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо "Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - оскільки для його отримання виконано всі умови, визначені законом, і прийняття іншого рішення не забезпечує реалізацію Конституційного права громадянина України на отримання земельної ділянки та, навпаки, порушує чинне законодавство, - судом зазначено наступне.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України серед повноважень суду при вирішенні справи є повноваження прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, діючий Кодекс адміністративного судочинства надає суду право зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії лише, по-перше, у випадку констатованої протиправної бездіяльності, по-друге, якщо для зобов`язання відповідача прийняти на користь позивача рішення виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
В межах даної справи судом не встановлено бездіяльність відповідача щодо розгляду (узгодження) наданого позивачем Проекту землеустрою.
Щодо умови про встановлення факту виконання всіх умов, визначених законом, для прийняття такого рішення, суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Тобто, для прийняття рішення про зобов`язання відповідача прийняти рішення про узгодження Проекту землеустрою, наданого позивачем, суд зобов`язаний констатувати (встановити) його відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Під час судового розгляду даної справи судом встановлено, що поданий позивачем на погодження до відповідача Проект землеустрою не порушує вимог пунктів 6.3.6, 6.3.17 та 6.3.19 Плану зонування міста Маріуполя.
Колегія суддів зазначає, що  у якості підстави для відмови у затвердженні Висновку в останньому не зазначено про недотримання позивачем норм Земельного кодексу України щодо розробки проекту землеустрою за наявності відповідного рішення належного суб`єкта владних повноважень, а лише зазначено про порушення вимог пунктів 6.3.6, 6.3.17 та 6.3.19 Плану зонування міста Маріуполя.
Разом із цим за матеріалами даної справи суд позбавлений можливості встановити повну відповідність зазначеного Проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Беручи до уваги наведене вище, враховуючи приписи ч. 4 ст. 245 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Разом із цим згідно ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
 Враховуючи зазначені приписи суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а саме - повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (/присадибна ділянка), розташованої: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1412337200:01:002:0855) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.  
Висновки Верховного Суду викладені у постанові від 06 березня 2019 року (справа № 1640/2594/18), на які посилається позивач, не можуть бути застосовані у справі, що розглядається з огляду на наступне.
У справі № 1640/2594/18 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області прийняти відповідне рішення, тобто рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки (п.35). У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (п.36).
У справі № 1640/2594/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про зобов`язання вчинити дії, судами встановлено, що відповідач чотири рази не розглядав, у передбачений законом спосіб, заяви позивача до  Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про затвердження проекту землеустрою. 
У справі яка розглядається позивач просила суд, крім іншого, зобов`язати Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради повторно розглянути проект землеустрою та у передбаченому Законом порядку надати необхідний погоджувальний висновок щодо "Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , б /н . 
Колегія суддів зазначає, що справа № 1640/2594/18 і справа, що розглядається судом не є релевантними, а ні по суб`єктному складу, а ні за предметом позову. Тому колегія суддів вважає, що висновки Верховного Суду викладені у постанові від 06 березня 2019 року (справа № 1640/2594/18), не можуть бути застосовувані у справі, що розглядається.
Разом із цим згідно ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Враховуючи зазначені приписи суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а саме - повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (/присадибна ділянка), розташованої: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1412337200:01:002:0855) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Колегія суддів зазначає, що при повторному розгляді клопотання позивача відповідач не має права застосовувати, у якості підстав для відмови у погодженні проекту, порушення вимог пунктів 6.3.6, 6.3.17 та 6.3.19 Плану зонування міста Маріуполя.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційних скарг не приймаються до уваги, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 200/8825/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 200/8825/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий          суддя                                                                                 А.А. Блохін

Судді                                                                                                               А.В. Гайдар

                                                                                                              І.В. Сіваченко