ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 лютого 2020 року           справа №360/3413/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі  №360/3413/19 (головуючий І інстанції Петросян К.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправним та скасування рішення, -  
                                                     ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій від 28.12.2018, протокол № 35 в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
В обґрунтування позову зазначив, що з 04.07.2014 по 12.11.2014   здійснював виконання завдань за призначенням під час проведення антитерористичної операції на території Луганської області, брав безпосередню участь у роботі Регіонального міжвідомчого координаційного штабу з питань соціального забезпечення громадян України, які переміщуються з тимчасово окупованих територій та зони проведення антитерористичної операції, транзитного пункту зустрічі внутрішньо переміщених осіб у м. Сватове та м. Щастя Луганської області, надавав населенню допомогу, спрямовану на збереження життя під час бойових дій. 
На той час вказана вище робота проводилася стихійно, не планово, та, як правило, обумовлювалася вирішенням повсякденних ситуативних завдань. 
21.12.2015 рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб у Державній службі України з надзвичайних ситуацій позивача визнано учасником бойових дій і видано відповідне посвідчення. 
Однак, 12.02.2019 позивач дізнався, що рішенням № 35 від 28.12.2018 тієї ж комісії його позбавлено статусу учасника бойових дій, у зв`язку з поданням недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції, що стало підставою для позбавлення статусу учасника бойових дій, відповідно до абз. 3 п. 8-1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 413.
Позивач вважає рішення комісії протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Матеріали, які стали підставою для позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не містять посилання на конкретні документи, які б спростовували факт участі позивача в антитерористичній операції, окрім посилання на копії документів, які перебувають в одноособовому розпорядженні відповідача та до яких позивач не має жодного доступу.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій, яке оформлено протоколом №35 від 28.12.2018, в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив рішення скасувати, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Суд першої інстанції залишив поза увагою докази, що підтверджують розгляд Комісією матеріалів службової перевірки під час прийняття рішення про позбавлення позивача статусу учасника АТО (доповідна записка голови робочої групи та резолюція Голови ДСНС до неї про необхідність розглянути матеріали на засіданні Комісії)
Суд першої інстанції, не прийнявши в якості доказів показання свідків, які зазначали про виготовлення наказів, графіків чергування позивачем тощо минулими датами, не звернув увагу, що ці свідки давали показання під присягою.
Твердження суду про неповідомлення позивача про проведену службову перевірку є помилковим, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку ДСНС інформувати осіб про факти проведення службової перевірки окремих напрямів діяльності відповідача.
Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що позивач брав безпосередню участь в АТО у період з 04.09.2015 року по 09.10.2015 року.
Є помилковим висновок, що скасування статусу здійснено на підставі тих же документів, які були підставою для надання статусу учасника, оскільки Комісією було повторно надано оцінку документам, які подавалися на розгляд комісії.
В порушення вимог процесуального законодавства суд першої інстанції не дав оцінку всім доказам, наданим відповідачем.
До спірних правовідносин повинні застосовуватися норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб №413 від 20.08.2014 року, проте суд першої інстанції  ці норми не застосував.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача надав до суду письмове клопотання про відкладення апеляційного розгляду в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання з поважних причин. 
Суд з огляду на обставини справи, враховуючи, що явка сторін не визнавалася обов`язковою, вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження, визначеному  ст. 311 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 проходив службу в у Головному територіальному управлінні МНС України в Луганській області, а з травня 2013 року в Головному управлінні державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, звідки звільнений наказом від 15.11.2018 № 350, що не заперечується сторонами.
Згідно довідки від 19.10.2015 № 01-3777/281 ОСОБА_1 у період з 04.07.2014 по 12.11.2014 та з 04.09.2015 по 09.10.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в м.Сватове, м.Щастя, м. Попасна та Станично-Луганському районі Луганської області (т.1 а.с.16, 47).
Рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення у ДСНС України, оформленим протоколом від 21.12.2015 № 14, відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ОСОБА_1 визнано учасником бойових дій і видано посвідчення працівника ДСНС України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (т.1 а.с.15,157).
Рішенням комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення у ДСНС України, оформленим протоколом від 28.12.2018 № 35, у зв`язку з поданням недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції, що стало підставою для встановлення статусу учасника бойових дій, відповідно до абзацу третього пункту 8-1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413, ОСОБА_1 позбавлено статусу учасника бойових дій (т.1 а.с.14).
Вказане рішення надіслано відповідачем на адресу позивача листом від 05.02.2019 за № 01-607/11 (т.1 а.с.13).
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 неодноразово прибував до транзитного пункту в м.Сватово як службова особа ГУ ДСНС України в Луганській області, однак дій по рятуванню внутрішньо переміщених осіб не здійснював. Зазначив, що документи щодо надання статусу учасника бойових дій  на всіх осіб готувались минулими датами, оскільки події мали місце в 2014 році, а документи готувались у 2015 році, вказівку про включення до документів ОСОБА_1 він отримав від ОСОБА_3 
Свідок ОСОБА_4 показав, що дійсно ОСОБА_1 перебував у транзитному пункті неодноразово як службова особа. Зазначив, що вказівку про включення ОСОБА_1 до відповідних документів про надання статусу учасника бойових дій він отримав від ОСОБА_2 
Свідок ОСОБА_5 зазначив, що він займав посаду начальника управління персоналом ГУ ДСНС України в Луганській області в лютому 2015 року. Документи щодо встановлення статусу учасника бойових дій готувались співробітниками Сватівського МРВ, а ГУ ДСНС в свою чергу здійснювалось направлення відповідних копій документів згідно супровідного листа, оскільки Сватівський РВМ не був самостійною юридичною особою. Перевірка документів на їх достовірність ГУ ДСНС не здійснювалась, а виключно перевірявся перелік документів та завірення копій згідно наданих оригіналів. Жодних вказівок щодо включення конкретних осіб до відповідних документів ним не надавалося.
Свідок ОСОБА_3 показав, що ОСОБА_1 був серед тої невеликої кількості керівного складу ГУ ДСНС, який покинув м.Луганськ та виїхав на підконтрольну українській владі територію. Разом із ОСОБА_1 вони були задіяні до багатьох заходів за участю МНС по евакуації  та зустрічі людей тощо. Як керівник ГУ ДСНС він особисто підписував документи, що надсилались до МНС України з метою надання статусу учасника бойових дій.  Однак, жодних вказівок по включенню ОСОБА_1 до відповідних документів він нікому із співробітників Сватівського МРВ не надавав.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що позивач не мав жодного відношення до виготовлення документів, які були подані відповідними службовими особами на розгляд комісії для надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. Тобто, без  встановлення протиправних  дій з боку позивача, відповідач не мав правових підстав для скасування наданого позивачу на підставі тих же документів статусу учасника бойових дій.
Відтак, відповідач при прийнятті рішення про позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі Закон № 3551) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно із абзацом першим пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551 учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Як визначено абзацем другим пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551 порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до  Закону України  "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях".  
Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України;
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі Порядок № 413, чинний на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абзацу другого пункту 4 Порядку № 413 для осіб, які брали участь в антитерористичній операції підставою для надання статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення:  витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Згідно із абзацом третім пункту 6 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій, особам, зазначеним в  абзаці другому  пункту 2 цього Порядку, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій після закінчення 30 календарних днів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з  додатком 4  та документи, передбачені  пунктом 4  цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання (абзац пятий пункту 6 Порядку № 413).
Як визначено пунктом  8-1 Порядку № 413 комісія або міжвідомча комісія позбавляє статусу учасника бойових дій у разі:
наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях;
виявлення факту подання недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення або подання недостовірних даних про особу;
подання особою заяви про позбавлення її статусу учасника бойових дій.
Рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій приймають ті комісії, які його надавали, або їх правонаступники.
Згідно абзацу восьмого пункту 8-1 Порядку № 413 підставою для позбавлення комісією або міжвідомчою комісією статусу учасника бойових дій осіб, зазначених у  пункті 2  цього Порядку, є, зокрема документи державних органів, військових частин (органів, підрозділів) або підприємств, установ та організацій, матеріали службових перевірок та інші документи, що встановлюють факт подання недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення або подання недостовірних даних про неї, надіслані ними на розгляд комісії або міжвідомчої комісії для прийняття відповідного рішення.
Відповідно до абзацу другого пункту 5 Порядку № 413 рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається, зокрема, комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони,  МВС, Мін`юсті, Національній поліції,  Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби,  Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.12.2015 № 1642, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.03.2016 за № 331/28461, затверджено Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій (чинне на час виникнення спірних правовідносин, далі Положення № 1642).
Пунктом 2 розділу ІІ Положення № 1642 визначено, що  комісія має право:
1) вивчати довідки та документи, надіслані керівниками підрозділів щодо працівників ДСНС;
2) вивчати документи, надані до Комісії особисто працівниками ДСНС та звільненими зі служби (роботи) працівниками ДСНС;
3) заслуховувати пояснення працівників ДСНС;
4) приймати рішення про надання статусу учасника бойових дій працівникам ДСНС;
5) подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера документи із спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання;
6) повертати для подальшого доопрацювання керівникам підрозділів документи стосовно працівників ДСНС;
7) приймати рішення про відмову в наданні статусу учасника бойових дій працівникам ДСНС;
8) приймати рішення про позбавлення статусу учасника бойових дій працівників ДСНС;
9) повторно розглядати за рішенням Голови ДСНС (особи, яка виконує його обов`язки) питання про надання статусу учасника бойових дій працівникам ДСНС, яким було відмовлено в наданні такого статусу раніше.
Отже, чинним законодавством комісії надано право приймати рішення про позбавлення статусу  учасника бойових дій у разі виявлення факту подання недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення або подання недостовірних даних про особу. 
В свою чергу, підставою для позбавлення комісією статусу учасника бойових дій можуть бути матеріали службових перевірок та інші документи, що встановлюють факт подання недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції.
Як свідчать матеріали справи, підставою для прийняття рішення комісією про позбавлення позивача  статусу учасника бойових дій слугували матеріали проведеної співробітниками відділу власної безпеки та протидії корупції перевірки дотримання особами рядового і начальницького складу (працівниками) Головних управлінь ДСНС України у Донецькій та Луганській областях та підпорядкованих їм підрозділів і законності під час виконання ними службових обов`язків, за наслідками якої начальником відділу ОСОБА_6 складено доповідну записку від 16.11.2018, зареєстровану в ДСНС України 19.11.2018 за вх. № 84/18370.
Вказаною доповідною запискою голову ДСНС України проінформовано про результати перевірки та порушення посадовими особами ГУ ДСНС України у Луганській області та підпорядкованими підрозділами вимог чинного законодавства України, Порядку, законодавства з питань діяльності органів та підрозділів цивільного захисту, що призвело до створення та виготовлення минулими датами документів з недостовірною інформацією про участь, зокрема, позивача ОСОБА_1 в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони та подання недостовірної інформації і документів на розгляд комісії ДСНС для отримання останнім статусу учасника бойових дій.
Одночасною, пунктом 4 доповідної записки запропоновано керуючись пунктом 8-1 Порядку № 413, матеріали службової перевірки та інші документи, якими встановлено факт подання недостовірної інформації про участь, зокрема, ОСОБА_1 в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення, надати на розгляд комісії ДСНС для прийняття відповідного рішення (т.1 а.с.105-116). 
Тобто, єдиною підставою для прийняття рішення комісією про позбавлення позивача  статусу учасника бойових дій є доповідна записка начальника відділу ОСОБА_6 від 16.11.2018.
При цьому в доповідній записці, серед іншого, визначено  певний перелік документів, які підтверджують  безпосередню участь позивача  в антитерористичній операції,  та зазначено, що під час аналізу цих документів встановлено, що копії одних і тих самих документів  виготовлені з різних оригіналів документів і відрізняються за формою, змістом, почерком та підписами окремих службових осіб.  Опитані робочою групою ДСНС певні особи пояснили, що накази та акти підготовлено минулими датами та до документів внесена інформація, яка не відповідає дійсності про безпосередню участь деяких осіб, зокрема і позивача, в антитерористичній операції на сході України.
Як свідчить протокол засідання комісії від 28.12.2018 № 35, пунктом 5 зазначено, що у зв`язку з поданням недостовірної інформації про участь в АТО (…) позбавити статусу учасника бойових дій, зокрема ОСОБА_1 (а.с.185-191 т.1)
При цьому протокол не містить інформації, які документи вивчала комісія при вирішенні питання про позбавлення певних осіб цього статусу.
Також протокол не містить визначення та посилання на матеріали проведеної співробітниками відділу власної безпеки та протидії корупції перевірки.
В протоколі визначено лише результат голосування з питання щодо  позбавлення, зокрема, ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, у зв`язку з поданням недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції, що стало підставою для встановлення такого статусу відповідно до абзацу третього пункту 8-1 Порядку № 314. 
Однак, обґрунтування в чому саме полягає недостовірна інформація із посиланням на відповідні докази, протокол не містить.
З огляду на зазначене, з врахуванням приписів абз.8 п.8-1  Порядку № 413, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем не визначено та не підтверджено підстави для позбавлення  позивача статусу учасника бойових дій, а саме - які документи державних органів, військових частин (органів, підрозділів) або підприємств, установ та організацій, матеріали службових перевірок та інші документи встановили факт подання недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції або подання недостовірних даних про неї, надіслані на розгляд комісії для прийняття відповідного рішення.
Вищезазначене спростовує доводи апелянта, що суд першої інстанції залишив поза увагою докази, що підтверджують розгляд Комісією матеріалів службової перевірки під час прийняття рішення про позбавлення позивача статусу учасника АТО (доповідна записка голови робочої групи та резолюція Голови ДСНС до неї про необхідність розглянути матеріали на засіданні Комісії)
Крім того, суд звертає увагу на наступне.
Як свідчить інформація доповідної записки від 16.11.2018 року перевіркою встановлено подання недостовірних даних у наступних документах стосовно позивача для надання йому статусу учасника бойових дій: 
- наказі керівника Регіонального міжвідомчого координаційного штабу начальника Сватівського міськрайонного сектора ГУ ДСНС України у Луганській області від 13.08.2014 № 3; 
- наказі керівника Регіонального міжвідомчого координаційного штабу начальника Сватівського міськрайонного сектора ГУ ДСНС України у Луганській області від 27.08.2014 № 10; 
- наказі керівника Регіонального міжвідомчого координаційного штабу начальника Сватівського міськрайонного сектора ГУ ДСНС України у Луганській області від 02.09.2014 № 15;
- акті за результатами проведеної 13 серпня 2014 року евакуації переселенців з м. Щастя; 
- акті за результатами проведеної 27 серпня 2014 року евакуації переселенців з м. Щастя;
- акті за результатами проведеної 02 вересня 2014 року евакуації переселенців з м. Щастя;
- графіках чергувань за липень-жовтень 2014 року.
Недостовірність даних, викладених у вищезазначених документах встановлена  шляхом опитування під час службової перевірки заступника начальника Сватівського МРВ Головного управління ОСОБА_4 та начальника Сватівського МРВ ОСОБА_2 , які підтвердили про отримання вказівки від ОСОБА_3 (на той час начальника Головного управління) на підготовку минулими датами наказів та графіків чергування та включення до них ОСОБА_1 . 
Вказані дані підтверджено в ході службової перевірки поясненнями службових осіб Головного управління, які безпосередньо брали участь у розгортанні та функціонуванні транзитного пункту у м. Сватове, Луганської області, які повідомили, що евакуаційні заходи з м. Щастя, м. Сєверодонецьк та будь-яких інших міст Донецької та Луганської області, а також супровід переселенців до транзитного пункту (м. Сватове) в період з 4 липня по 13 жовтня 2014 року силами і засобами апарату ДСНС та задіяними на транзитному пункті підрозділами служби цивільного захисту не проводились, а ОСОБА_1 в період з 4 липня по 13 жовтня 2014 року у розгортанні та забезпеченні функціонування транзитного пункту будь-якої участі не приймав та у м. Сватове на постійній основі службу не ніс.
За виявленими фактами службове розслідування із затвердженням відповідного висновку за його результатами, відповідачем не проводилось.
Між тим, відповідно до частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Підставою для позбавлення позивача статусу учасника бойових дій визначено подання недостовірної інформації.
Визначення достовірності доказів зводиться до перевірки доброякісності джерел доказів, а також самого процесу їх формування, способу одержання фактичних даних, надійність процесуального носія та засобів їх фіксації. Достовірність доказів означає відповідність їх змісту фактичним обставинам, що мали місце (відбулися) в дійсності. Достовірність доказів перевіряється при оцінці всієї сукупності доказів, що є у справі.
Суд зазначає, що головними властивостями будь-якої інформації є її однозначність, зрозумілість, актуальність, достовірність, повнота.
Достовірність - це властивість інформації бути правильно сприйнятою, ймовірність відсутності помилок, безсумнівна вірність наведених у ній відомостей. Інформація достовірна, якщо вона відображає істинний стан справ. Недостовірна інформація може призвести до неправильного розуміння або прийняття неправильного рішення. Інформація є повною, якщо її достатньо для розуміння і прийняття рішень. Точність інформації визначається ступенем її близькості до реального стану певного процесу чи явища.
З огляду на сукупність наданих сторонами доказів: що недостовірність даних, викладених у вищезазначених документах встановлена  шляхом тільки опитування службових осіб Головного управління, відповідні експертні досліджень цих документів з питань підробки не проводилися, хоча в доповідній записці визначено припущення щодо такої підробки, враховуючи наявність в матеріалах справи листів товариства Червоного Хреста України,  Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, виконавчого комітету Щастинської міської ради (а.с.17-20 том 1), показань  свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які підтвердили той факт, що  неодноразово бачили ОСОБА_1 у транзитному пункті у м.Сватове, який приїздив туди саме як службова особа ДСНС, - суд приходить до висновку, що відповідачем не надано достатнього обсягу достовірних доказів, які безумовно підтверджують   недостовірність інформації про участь позивача в АТО та спростовують його доводи про таку участь.
Суд звертає увагу, що  документи, які на думку відповідача, містять недостовірні дані стосовно позивача, а саме: накази, акти та графіки чергувань, на час розгляду справи є чинними, та жодним чином відповідачем не скасовані, не визнані недійсними тощо.
Проте ці документи є  офіційними, оскільки містять зафіксовану в паперовому вигляді інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Підсумовуючи викладене, суд не приймає доводи апелянта, що виготовлення документів минулими датами підтверджено показання свідків, які суд першої інстанції до уваги не прийняв, оскільки, як визначено вище,  обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції стосовно того,  що скасування статусу здійснено на підставі тих же документів, які були підставою для надання статусу учасника, оскільки відповідач не надав жодного достатнього, достовірного та допустимого доказу, який би свідчив про правомірність дій  Комісії щодо повторної оцінки документам, які подавалися на розгляд комісії.
Крім того, як зазначалося вище, в матеріалах справи відсутні докази того, що на засіданні Комісії взагалі розглядалися будь-які документи з цього питання.
Таким чином, суд першої інстанції здійснив оцінку всім наявним доказам, які надані сторонами, що спростовує доводи апелянта про ненадання такої оцінки його доказам.
При цьому суд звертає увагу відповідача, що неприйняття доказів сторони з обґрунтуванням такого неприйняття саме і є оцінкою таких доказів.
Є незмістовними доводи відповідача про незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб №413 від 20.08.2014 року, оскільки, як свідчить мотивувальна частина рішення, саме ці норми застосував суд першої інстанції при вирішенні даного спору.
Суд погоджується з доводами відповідача та вважає такими, що не є предметом розгляду у цій справі висновки суду першої інстанції щодо неповідомлення ОСОБА_1  про проведення службової перевірки та її результати щодо дотримання особами рядового та начальницького складу ГУ ДСНС України у Луганській області та підпорядкованих йому підрозділів дисципліни і законності під час виконання ними службових обов`язків.
Оскільки спірним в цій справі є правомірність рішення відповідача щодо позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, між тим нормами Порядку №413 не визначений обов`язок Комісії повідомляти особу про дату, час та місце розгляду питання про позбавлення статусу учасника бойових дій, а пунктом 2 розділу ІІ Положення №1642 визначено право Комісії заслуховувати пояснення працівників ДСНС.
Між іншим, суд не вважає порушеним права позивача на захист в цій справі, оскільки пунктом 8-1 Порядку №413 визначено, що рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку, чим позивач і скористався, звернувшись до суду з цим позовом.
Суд погоджує висновок суду першої інстанції, що комісія при прийнятті рішення про позбавлення позивача статусу учасника бойових дій  не врахувала період його безпосередньої участі в АТО  з 04.09.2015 по 09.10.2015, хоча доповідна записка, якою встановлено, на думку відповідача,  подання недостовірних даних у документах, містить відомості тільки за період 2014 року.
При цьому є неприйнятними доводи апелянта про безпідставність такого висновку суду першої інстанції, оскільки витяги з протоколів Комісії №14 від 21.12.2015 року (надання статусу учасника) та №35 від 28.12.2018 року (позбавлення статусу учасника) не містять жодного переліку документів, які вивчала Комісія, приймаючи свої рішення. 
Між тим, довідка від 19.10.2015 року (а.с.16 том1), витяги з наказу №220 від 08.08.2015 року, №2дск від 06.08.2015 року (а.с.55-60 том1) свідчать, що позивач приймав безпосередню участь в АТО не тільки протягом  періоду з 04.07.2014 року по 12.11.2014 року, а також в період з 04.09.2015 року по 09.10.2015 року.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні "Рисовський проти України" від 20.10.2011, в пункті 71 суд зазначив, шо "Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Таким чином, оскільки в спірних правовідносинах позивач отримав статус учасника бойових дій на підставі документів, які виготовлені та надані відповідними компетентними органами та їх службовими особами, тому відповідач не мав правових підстав для скасування наданого позивачу статусу учасника бойових дій на підставі тих же документів, без встановлення у визначеному законом порядку факту свідомого використання позивачем документів, які містять недостовірну  інформацію.
Отже, рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій, яке оформлено протоколом № 35 від 28.12.2018 в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій  є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування  постанови суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з надзвичайних ситуацій на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі  №360/3413/19 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі  №360/3413/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25 лютого 2020 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                         І.Д. Компанієць    

Судді                                                                                                           Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                    Л.В. Ястребова