08.01.20
22-ц/812/63/20

Єдиний номер справи 487/4490/18 
Провадження 22-ц812/63/20                         Головуючий по 1 інстанції Павлова Ж.П. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2020р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі: представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019р. 

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 
встановила:
       
У липні 2018р.  ОСОБА_4 пред`явила позов до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач зазначала, що на підставі рішення Заводського районного суду від 08 листопада 2005р. є власником квартири АДРЕСА_1 . 
У даній квартирі з 2010р. зареєстрована її невістка - ОСОБА_5 , а з 2013р. - онук ОСОБА_3 . 
Після смерті її сина - ОСОБА_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина через деякий час забравши всі свої речі змінила місце проживання, а  ОСОБА_3  не проживає за місцем реєстрації з 2009р. 
Відповідачі за місцем реєстрації не з`являються, квартирою не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, утриманням та ремонтом квартири не займається. 
Враховуючи те, що відповідачі тривалий час не проживають за місцем реєстрації без поважних причин, позивач просила про задоволення позову. 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019р. позов задоволено. Постановлено визнати  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_3  такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 
За правилами ст.156 ЖК члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_4 на підставі рішення Заводського районного суду від 08 листопада 2005р. є власником квартири АДРЕСА_1 .
Право власності на цю квартиру зареєстровано 05 квітня 2006р. 
Дана квартира є однокімнатною, загальною площею 20,6м2, житловою - 13,7 м2. 
Станом на 05 липня 2018р. у спірній квартирі зареєстровані: невістка позивача - ОСОБА_5 з 09 квітня 2010р. та онук - ОСОБА_3 з 25 січня 2013р.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачами право власності на нерухоме майно не зареєстровано.
Позивач зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 22 лютого 1996р. 
Згідно акту, складного у присутності мешканців будинку по АДРЕСА_3 : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , підписи яких засвідчені службовою особою ПП « ЖЕК-10» слідує, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2014р. В акті складеному 21 січня 2019р. мешканцями цього ж будинку: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зазначено про не проживання відповідачів з 2015р. 
З акту огляду, складеного майстром ПП «ЖЕК-10» 14 листопада 2018р. та доданих до нього фотографій слідує, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у занедбаному стані (на стелі в житловій кімнаті наявні тріщини та частково відсутня штукатурка, частково відклеїлись шпалери, в кухні наявна тріщина по зовнішній капітальній стіні дворового фасаду). 
За даними особового рахунку заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення до спірної квартири обліковується заборгованість в розмірі 12444,80 грн. станом на початок 2019р.
Заборгованість з електропостачання та газопостачання до спірної квартири станом на січень 2019р. відсутня у зв`язку з тим, що ці послуги відповідно з вересня 2014р. та липня 2017р. не споживаються.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2017р. задоволено подання державного виконавця Заводського відділу ДВС про оголошення в розшук боржника  ОСОБА_3 . При цьому було встановлено, що за даними державного виконавця останній не проживає за місцем реєстрації з 23 липня 2015р. 
За таких обставин, а саме не проживання відповідача більше року у спірній квартирі без поважних причин, суд дійшов до вірного висновку про наявність підстав для визнання  ОСОБА_3 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. 
Рішення суду в частині задоволення позову до ОСОБА_5 не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК.
Посилання в апеляційній скарзі щодо поважності не проживання у спірній квартирі відхиляються, так як не знайшли підтвердження. 
Так, відповідач виявив інтерес до квартири лише в квітні 2019р., тобто під час розгляду даного спору. До того ж за фактом проникнення до спірної квартири у квітні 2019р. відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК (т.1 а.с.154-155).
Аргументи щодо недостовірності акту про проживання є безпідставними, тому що цей акт хоча й не містить дати складання, однак в ньому наявна інформація про відсутність відповідача за місцем реєстрації більше року і цей факт підтверджено іншими доказами: акти від 14 листопада 2018р., 21 січня 2019р., ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2017р. про розшук відповідача (т.1 а.с.76,101-а,121), яким дана оцінка у відповідності з вимогами ст.89 ЦПК з огляду на їх достатню сукупність (ст.80 ЦПК). 
Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.
Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2019р. без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.
Повний текст постанови виготовлено 08 січня 2020р.         
      
Головуючий:                         Судді: