ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року	Львів	Справа № 500/1391/19 пров. № 857/12759/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Максим Х.Б.,  
позивача                                                                    ОСОБА_1 ,
представника позивача                                           Фльорківа О.В.,   
представників відповідача                                     Коваля Ю.О., Шпит І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (прийняте у м. Тернополі суддею Чепенюк О.В.; складене у повному обсязі 25 жовтня 2019 року) в адміністративній справі № 500/1391/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

                                                     В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправним і скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі також - ГТУЮ у Тернопільській області, Управління) від 10.06.2019 № 24/11 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що цей наказ є протиправним, а висновки про вчинення ним дисциплінарного проступку не відповідають дійсним обставинам і вимогам закону, необґрунтованості таких висновків; у цьому наказі відсутні посилання на конкретні пункти, розділи Правил етичної поведінки державних службовців, котрі на думку суб`єкта призначення порушені ним, а відтак, відповідачем не обґрунтовано вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, чим порушено приписи частини другої статті 77 Закону України «Про державну службу». Його притягнуто до відповідальності за дії, вчинені ним поза службою, в період тимчасової непрацездатності, що виключає наявність факту (складу) дисциплінарного проступку. Крім того, було порушено встановлений законодавством порядок здійснення дисциплінарного провадження і накладення дисциплінарного стягнення. Також безпідставними є посилання відповідача в оскаржуваному наказі на те, що на день засідання дисциплінарної комісії ОСОБА_1 тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГТУЮ у Тернопільській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неправильного застосування норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права; за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до приписів статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для скасування рішення суду, яке в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем не було порушено законодавчо встановленої процедури дисциплінарного провадження та прав позивача, при тому, що станом на час засідання дисциплінарної комісії був підписаний наказ про ініціювання дисциплінарного провадження щодо позивача, а також повністю була сформована дисциплінарна справа, у якій був наявний такий наказ; про вказане було повідомлено головуючим на засіданні дисциплінарної комісії, а також зачитано матеріали дисциплінарної справи. Про вказане було відомо й позивачу, який приймав участь на засіданні дисциплінарної комісії, в ході якого надавав відповідні пояснення; також ним надавалось письмове пояснення на ім`я керівника відповідача з приводу виявлених обставин. Щодо покликання позивача на те, що на час вчинення дисциплінарного проступку він був звільнений від виконання обов`язків державної служби у зв`язку з перебуванням на листку непрацездатності вказує, що вказане ніяк не впливає на характер вчиненого проступку, при тому, що позивач не спростовує факту перебування його на робочому місці під час порушення ним правил етичної поведінки, а навпаки усвідомлено описує свою поведінку, при цьому виправдовуючись. Крім того, він у визначеному законодавством порядку не повідомляв ні керівництво, ні працівників відділу про початок його перебування на листку непрацездатності. А дисциплінарне стягнення на нього було накладене з урахуванням уже наявних у позивача дисциплінарних стягнень та дискреційних повноважень відповідача з визначення виду дисциплінарного стягнення, який діяв у межах своїх повноважень та у визначений законодавством спосіб.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, прийнятим судом відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а апеляційну скаргу - безпідставною та необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. При цьому покликається загалом на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Також вказує на те, що суд першої інстанції зробив вірні та обґрунтовані висновки, за якими дисциплінарна справа позивача станом на час засідання дисциплінарної комісії не була сформована, а відтак у цей день на засіданні комісії не могли бути і не були належним чином досліджені всі обставини дисциплінарного проступку та інші обставини, що вплинуло на обрання занадто суворого виду дисциплінарного стягнення за вчинений позивачем дисциплінарний проступок. З урахуванням зазначеного просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За клопотанням представника відповідача було проведено заміну відповідача у цій справі - Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області його правонаступником - Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

У судовому засіданні представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просили апеляційну скаргу задовольнити. Позивач та представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в органах юстиції працює з 25.07.2012, на посаді начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області (далі також - Відділу) з 17.02.2017 року згідно наказу ГТУЮ у Тернопільській області від 16.02.2017 № 102/8.
25 липня 2012 року ОСОБА_1 прийняв Присягу державного службовця.

11.01.2019 начальнику ГТУЮ у Тернопільській області Кольцову Е.С. надійшла службова записка ОСОБА_2 , начальника відділу з питань нотаріату Управління від 11.01.2019 з приводу порушення ОСОБА_1 Правил етичної поведінки, а саме: принципу толерантності та гідної поведінки державного службовця. 
Того ж дня начальник Управління провів оперативну нараду з цього приводу та прийняв рішення про відкриття дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , про що видав наказ від 11.01.2019 № 10/11 «Про ініціювання дисциплінарного провадження». 
Надалі було сформовано дисциплінарну справу й усі матеріали направлено на розгляд дисциплінарної комісії, що підтверджується протоколом № 1 від 11.01.2019.

Того ж дня було проведено засідання дисциплінарної комісії під головуванням ОСОБА_3 , на яке було запрошено як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , якого було повідомлено про обставини відкриття щодо нього дисциплінарного провадження та опитано з приводу обставин, які слугували підставою для відкриття щодо нього дисциплінарного провадження.

Як видно із висновку дисциплінарної комісії про наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку, у межах дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія встановила, що 11.01.2019 ОСОБА_2 , начальник відділу з питань нотаріату Управління, голова дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Управління, за усним дорученням ОСОБА_4 ., начальника Управління, разом із працівниками Управління Гальком М.В., ОСОБА_5 , Іванчишиною ОСОБА_6 .М ОСОБА_7 , поїхала ознайомлювати із наказами про застосування дисциплінарного стягнення працівників Відділу ОСОБА_8 . ОСОБА_9 ., Голуб? ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . 
При ознайомленні з наказом про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_12 , головного державного виконавця Відділу, начальник Відділу Кузьма П.Г., у присутності працівників Управління та Відділу на підвищеному тоні спонукав ОСОБА_12 не ознайомлюватись із наказом, про застосування щодо нього дисциплінарного стягнення. Також начальник Відділу Кузьма П. ОСОБА_9 ., на підвищених тонах звертався до працівників Управління з претензіями чого вони взагалі до нього прийшли, також безпідставно вказував їм на незнання Закону України «Про державну службу». Головний державний виконавець Відділу Єрохін О.В. та заступник начальника Відділу Голуб`юк В.Г. відмовилися проставляти позначку про ознайомлення з наказом про застосування до них дисциплінарного стягнення, у зв`язку з чим складено акт про відмову від ознайомлення з наказом. 
А коли ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 , що не треба було так реагувати і підвищувати голос, вони все ж таки жінки, він звернувся із погрозою до ОСОБА_2 і сказав, що «їй вже час шукати стоматолога і це дорого їй коштуватиме». Вказані слова були сказані у присутності працівників Управління та Відділу у кабінеті Кузьми П.Г. Це було сказане таким чином, що ОСОБА_2 та працівники Управління сприйняли такий вислів як пряму погрозу здоров`ю. 
Дисциплінарна комісія взяла до уваги, що факти, викладені у службовій записці ОСОБА_2 від 11.01.2019 підтверджені працівниками Управління Гальком М.В., ОСОБА_5 , ОСОБА_13 у їх поясненнях від 11.01.2019 та засвідчені підписами цих працівників на службовій записці ОСОБА_2 .
До матеріалів справи долучені письмові пояснення ОСОБА_1 від 11.01.2019, у яких він вказав, що не хотів нікого образити, а тим більше не погрожував; його неправильно зрозуміли і він вибачився; і він, як державний службовець, при ознайомленні з наказом користувався своїми правами.

Через тривалу тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 подання дисциплінарної комісії про накладення дисциплінарного стягнення було підготовлене лише 10.06.2019, у перший робочий день позивача після виходу на роботу, і того ж дня надіслано начальнику Управління для вирішення питання про застосування до ОСОБА_1 , начальника Відділу, дисциплінарного стягнення відповідно до частини четвертої статті 66 Закону № 889-VIII.

10.06.2019 начальник Управління прийняв наказ за № 24/11 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », яким щодо ОСОБА_1 , начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області, застосоване дисциплінарного стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність; закрито дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 у зв`язку з застосуванням виду дисциплінарного стягнення.
Підставою для видання цього наказу були обставини, викладені дисциплінарною комісією у висновку від 11.01.2019 і поданні від 10.06.2019, а саме те, що ОСОБА_1 вів себе некоректно, проявив низький рівень культури, витримки і тактовності до інших державних службовців, що свідчить про порушення ним Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства юстиції України та його територіальних органів, затверджених наказом Міністерства юстиції України 21.09.2017 № 2952/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.09.2017 за № 1164/31032, порушення вимог статей 4, 8, 62, п. 2 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а саме: принципу толерантності та гідної поведінки державного службовця, принципу державної служби та правил етичної поведінки державних службовців, обов`язків державного службовця щодо додержання службової дисципліни, поваги гідності людини, прав і свобод людини та громадянина.

З цим наказом позивач ознайомлений був повідомлений під розписку 10.06.2019.

Вважаючи, що цим наказом були порушені його права; що це рішення прийнято необґрунтовано, без його участі, без законних на те підстав та не у спосіб, визначений законом, упереджено, нерозсудливо та непропорційно, позивач оскаржив цей наказ до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що у спірному випадку ОСОБА_1 як державний службовець, що очолює Відділ, організовує його роботу та має забезпечувати і контролювати виконання законів України, у тому числі загальних правил етичної поведінки державних службовці, забезпечувати та контролювати додержання службової дисципліни, допустив зневажливе ставлення до колег, не дотримався ділового стилю спілкування, не проявив витримки, тактовності, чим допустив порушення пункту 2 частини другої статті 62 Закону № 889-VIII та наведених вище положень Правил етичної поведінки.

Проте, при проведенні службового розслідування за цим фактом, яке тривало в надкороткі строки, було порушено порядок проведення такого, на час засідання дисциплінарної комісії не було підписано наказ про проведення службового розслідування, не було сформовано дисциплінарну справу, а відтак не могли бути і не були належним чином досліджені всі обставини дисциплінарного проступку, обставини, які пом`якшують або обтяжують дисциплінарну відповідальність, характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушень, наявність заохочень чи стягнень, попередня поведінка державного службовця, ставлення до виконання посадових обов`язків тощо що, на думку суду, вплинуло на обрання занадто суворого виду дисциплінарного стягнення за вчинений позивачем дисциплінарний проступок; позивача не було повідомлено про здійснення щодо нього дисциплінарного провадження.
Крім того, було порушено принцип індивідуалізації дисциплінарної відповідальності, адже при визначенні виду дисциплінарного стягнення не у повній мірі дослідженні (або й взагалі не досліджені) службова діяльність позивача, ставлення до виконання посадових обов`язків, наявність заохочень, попередня поведінка, причини, які призвели до вчинення проступку, те, що станом на день винесення дисциплінарною комісією подання щодо накладення дисциплінарного стягнення від 10.06.2019, стягнення, застосоване до позивача на підставі наказу Управління № 31/11 від 15.05.2018 (догана), вважається знятим, 
А при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідач не з`ясовував та не встановив чи відповідає дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність ступеню тяжкості вчиненого проступку.
Крім того, у поданні дисциплінарної комісії Управління від 10.06.2019 йде посилання на частину 4 статті 66 Закону, хоча ні дисциплінарною комісією, ні судом не встановлено вчинення позивачем проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII, що свідчить про невідповідність висновків дисциплінарної комісії дійсним обставинам.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону № 889-VIII, яка визначає обов`язки державного службовця, державний службовець зобов`язаний зокрема:
1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;
3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина.

Частиною першою статті 62 Закону № 889-VIII встановлено, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:
1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;
2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;
3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Наказом Міністерства юстиції України від 21.09.2017 за № 2952/5; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.09.2017 за № 1164/31032 затверджені Правила етичної поведінки працівників апарату Міністерства юстиції України та його територіальних органів, відповідно до пункту 5 розділу І яких працівники системи Міністерства юстиції України під час виконання своїх службових повноважень зобов`язані керуватися такими принципами: служіння державі і суспільству; пріоритетність інтересів; субординація; толерантність; гідна поведінка; доброчесність; політична нейтральність; прозорість і підзвітність; сумлінність.
Принцип толерантності, згідно із пунктом 4 розділу ІІ цих Правил: повага до гідності кожної людини незалежно від її поглядів та переконань; доброзичливе ставлення до оточуючих, співпереживанні; відмова від агресивності у будь-яких проявах; неприйняття соціальної несправедливості та зверхності у будь-яких проявах.
А принцип гідної поведінки (пункт 5 вказаних Правил): повага до гідності інших осіб; повага до приватного життя інших осіб; ввічливість та дотримання високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації); доброзичливість, уникнення конфліктів у стосунках з громадянами, керівниками, колегами та підлеглими; підтримання сприятливого морально-психологічного клімату у колективі, утримання від будь-яких дій, зокрема поширення інформації, які компрометують, принижують професійну гідність і авторитет колективу чи окремих працівників; недопущення, у тому числі поза роботою, дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників системи Міністерства юстиції України; забезпечення належного зовнішнього вигляду, використання офіційно-ділового стилю в одязі відповідно до загальноприйнятих вимог пристойності.

Всупереч цим приписам 11.01.2019 близько 10 години у приміщенні Відділу, на своєму робочому місці позивач під час ознайомлення працівників Відділу ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 з наказами про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності пропонував останнім не ставити відмітки про ознайомлення з цими наказами, звертав увагу на те, що працівників необхідно не лише ознайомити, а й вручити копію наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, як того вимагають положення Закону України «Про державну службу», вказавши працівникам Управління ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , які прибули у Відділ для ознайомлення з цими наказами на незнання ними законодавства, а після цього, будучи налаштованим недоброзичливо, почав погрожувати, висловившись в сторону ОСОБА_2 про те, що «пора їй шукати стоматолога і він дорого їй обійдеться», що було сприйнято останньою як погрози на свою адресу. Вказане підтверджено в т.ч. показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками відповідача в тому, що позивач, як державний службовець, керівник Відділу, під час перебування на своєму робочому місці, при обставинах, що пов`язані з виконанням обов`язків державної служби, допустив зневажливе ставлення до колег, не дотримався ділового стилю спілкування, не проявив витримки, тактовності, принципів толерантності та гідної поведінки, чим порушив вимоги пунктів 2, 3 статті 8, пункту 2 частини другої статті 62 Закону № 889-VIII та пунктів 4, 5 розділу ІІ Правил етичної поведінки працівників апарату Міністерства юстиції України та його територіальних органів, тобто вчинив дисциплінарний проступок.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини першої та пункту 2 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Порушення правил етичної поведінки державних службовців є дисциплінарними проступком.  

Пунктом 3 частини першої та частиною четвертою статті 66 Закону № 889-VIII визначено, що до державних службовців може бути застосований такий вид дисциплінарного стягнення як попередження про неповну службову відповідність, зокрема, у разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 65 цього Закону.

За приписами статті 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; високі показники виконання службових завдань; вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.
Обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є: вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів; вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього; вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп; настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з приписами статті 68 Закону № 889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження) суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців. 
Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до частин першої, десятої, одинадцятої статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. 
Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку).

Згідно із частинами першою, другою статті 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Відповідно до статті 74 Закону № 889-VIII, яка визначає гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.
Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.
Дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.
Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.
Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Частиною першою статті 75 Закону № 889-VIII визначено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

За приписами статті 76 Закону № 889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.
За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, шостої статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

Враховуючи зазначені вище норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дисциплінарне провадження було порушене і проведене посадовими особами відповідача з дотриманням приписів статтей 68, 69, 73, 74, 75 Закону № 889-VIII, при тому, що станом на час засідання дисциплінарної комісії була сформована дисциплінарна справа, позивач був присутній під час засідання цієї комісії, а перед цим у нього було відібране письмове пояснення з приводу вчинення ним зазначених вище дій; свою вину у вчиненому позивач не визнав.
Крім того, застосування до позивача стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність узгоджується з приписами частини першої та пункту 2 частини другої статті 65 та пункту 3 частин першої, четвертої статті 66 Закону № 889-VIII, а при визначенні виду дисциплінарного стягнення було враховано те, що станом на час засідання дисциплінарної комісії позивач тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності (наказ № 31/11 від 15.05.2018 - догана, наказ № 43/11 від 12.10.2018 - догана, наказ № 2/11 від 10.01.2019 - неповна службова відповідність), що дає підстави вважати, що при накладенні на нього стягнення було дотримано гарантій, визначених статтею 74 Закону № 889-VIII.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що станом на час засідання дисциплінарної комісії не було підписано наказ про проведення службового розслідування та сформовано дисциплінарну справу, позивача не було повідомлено про здійснення щодо нього дисциплінарного провадження, оскільки такі обставини були встановлені судом станом на час виклику позивача в Управління.
Крім того, покликання суду першої інстанції на те, що станом на день винесення дисциплінарною комісією подання щодо накладення дисциплінарного стягнення від 10.06.2019 стягнення, застосоване до позивача на підставі наказу Управління № 31/11 від 15.05.2018 (догана), вважається знятим, оскільки таке суперечить приписам частини першої статті 79 Закону № 889-VIII, так як протягом року з дня застосування до нього стягнення на позивача було накладене інше дисциплінарне стягнення.

Що стосується визначення виду дисциплінарного стягнення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, втрутився в дискреційні повноваження відповідача з цього питання та перебрав на себе повноваження органу, який наділений правом застосовувати дисциплінарні стягнення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що службове розслідування було проведене з дотримання його порядку, незважаючи на те, що таке було проведене протягом одного дня, а висновки суду першої інстанції про допущені порушення грунтруються лише на одних припущеннях і не підтверджені належними доказами, при тому, що на переконання колегії суддів, накладене на позивача дисциплінарне стягнення узгоджується з приписами статті 74 Закону № 889-VIII.
Що стосується покликань у поданні дисциплінарної комісії на частину 4 статті 66 Закону № 889-VIII, то таке на законність прийнятого рішення про накладення дисциплінарного стягнення не впливає.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначеним вимогам оскаржуваний наказ відповідає, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 500/1391/19 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 06 лютого 2020 року.