ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 лютого 2020 року           справа №263/9569/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г.,  Геращенка І.В.,  розглянув  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  поліцейського роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Сахна Володимира Миколайовича  на рішення  Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 січня 2020 р. (у повному обсязі складено 3 січня 2020 року у м. Маріуполь) у справі  № 263/9569/19 (головуючий І інстанції суддя Музика О.М.)  за позовом   ОСОБА_1  до  поліцейського роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Сахна Володимира Миколайовича    про визнання дій неправомірними, скасування постанови,

                                            ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  (далі - позивач) 27.06.2019 року звернулась до   Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області   з  позовною заявою  до поліцейського роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Сахна Володимира Миколайовича   (далі - відповідач), в якій просила  скасувати постанову від 12.06.2019 року серія ЕАВ № 1224807 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 2-5).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 січня 2020 р.  у справі  № 263/9569/19  позовну заяву задоволено.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 12 червня 2019 року серії ЕАВ № 1224807 про притягнення до адміністративної відповідальності  позивача за ч. 5 ст. 122 КУпАП та застосування до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с. 70-71).
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу,  в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою   відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування доводів посилається на ч. 3 ст. 21 КАС України; зазначає, що судом  не вказано якими доказами позивача спростовано не доведення факту порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність оскаржуваної постанови. 
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу,  в якому висловлена незгода з аргументами  апеляційної  скарги.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,  наданого відзиву, суд встановив наступне.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 12 червня 2019 року серії ЕАВ № 1224807 цього дня о 16:22 год.  позивач, керуючи транспортним засобом марки «Peugeot 206», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила зупинку у зоні дії дорожнього знаку 5.38 місце стоянки з табличкою 7.17 «Інвалід», не являючись інвалідом та не перевозячи пасажирів з інвалідністю, чим порушила п. 8.4 ґ ПДР України - порушення вимог інформаційно-вказівних знаків, вичинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. 
Спірним у даній справі є правомірність дій посадової особи  щодо прийняття  постанови від 12.06.2019 року серія ЕАВ № 1224807.
Суд апеляційної   погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог позовних вимог з огляду на наступне.
Частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення  зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" –
тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За  правилами  ст. 7 КУпАП  ніхто  не  може  бути   підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За унормуванням ст. 222 КУпАП  органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів),  частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, статті 124-1 - 126.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
За  правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).
За унормуванням  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм  внутрішнім  переконанням,  що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 5 статті 14 Закону України “Про дорожній рух” учасники дорожнього руху зобов`язані: знати  і  неухильно  дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
П. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів  України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – Правила, ПДР), передбачено, що учасники дорожнього   руху    зобов`язані  знати  й  неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п.п. «г»  п. 8.4  Правил дорожнього руху дорожні знаки поділяються, зокрема, на наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.
Як зазначалось раніше, зі спірної постанови вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом марки «Peugeot 206», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила зупинку у зоні дії дорожнього знаку 5.38 місце стоянки з табличкою 7.17 «Інвалід», не являючись інвалідом та не перевозячи пасажирів з інвалідністю, чим порушила п. 8.4 ґ ПДР України - порушення вимог інформаційно-вказівних знаків, вичинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.
Разом з тим, частиною 2 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (в редакції  Закону України № 2262 від 21.12.2017 року, що набрав чинності 27.09.2018 року).
Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція).
За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП у наведеній вище редакції, при тому що у розділі II. Прикінцеві положення  Закону № 2262 від 21.12.2017 року у п. 3. Кабінету Міністрів України  встановлено обов`язок «3. Кабінету Міністрів України до дня набрання чинності цим Законом: забезпечити розроблення та перегляд нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом».
Разом з тим, додатком 5 до Інструкції № 1395 передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення (пункт 8 - «До постанови додаються…»).
Як вбачається з матеріалів справи,  у постанові про адміністративне правопорушення від 12.06.2019 року серія ЕАВ № 1224807 до постанови не додано доказів вчинення правопорушення у відповідності до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції № 1395.
Таким чином, на підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач не надав відеозапису з відеореєстратора, а саме: доказів фіксування зупинки позивача на місці, що позначене відповідними дорожніми знаками, на яких дозволено зупинку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).
Інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення пункту 8.4 г  Правил дорожнього руху відповідачем також не надано.
Оскільки оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності   не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, суд погоджується з доводами апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вину позивача, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Подібна правова позиція   висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.04.2018 (справа № 202/2862/17, 2-а/202/143/2017), від 26.04.2018 (справа № 200/5590/17 (2а/200/669/17)),  20.12.2019 року (справа № 191/1060/17 (2-а/191/94/17)), від 23.12.2019   (справа № 524/253/17) і є обов`язковою для суду апеляційної інстанції з огляду на вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що    належним способом захисту порушених прав позивача скасування оскарженої постанови  у справі про адміністративне правопорушення, за якою   ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за  ч. 5  ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1700 грн. 
Щодо посилання апелянта на порушення правил підсудності, суд зазначає наступе.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. 
Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст.  20 КАС України).
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що постанова  від 12.06.2019 року  серія  ЕАВ № 1224807  прийнята у відповідності до вимог законодавства.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції   було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
За приписами ч. 3 ст. 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема,  скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
                               
                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Поліцейського роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Сахна Володимира Миколайовича  на рішення  Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 січня 2020 р.  -  залишити без задоволення.
Рішення   Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 січня 2020 р.  у справі  № 263/9569/19 -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                           Г.М. Міронова

Судді                                                                                                 Т.Г. Арабей 

                                                                                                         І.В. Геращенко