УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 318/632/19
провадження № 51– 891 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 05 грудня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06 червня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк                 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 05 грудня 2019 року вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши скаржнику строк для усунення недоліків.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга, крім іншого, повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.
Проте вказаних приписів кримінального процесуального закону прокурор належним чином не виконав.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до приписів ст. 433 КПК цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Всупереч викладеному, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність оскаржуваного судового рішення, прокурор, крім іншого, вказує на неповноту судового розгляду та по суті заперечує правильность встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що згідно з положеннями статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також прокурор, указуючи на допущені, на його думку, судом апеляційної інстанцій істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне  застосування закону України про кримінальну відповідальність, не обґрунтовує, як ці порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Окрім зазначеного, прокурор у поданій касаційній скарзі, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилається на несправедливість призначеного           ОСОБА_5 покарання через м`якість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК.
До того ж, позиція прокурора є незрозумілою та непослідовною, оскільки він в одній частині поданої скарги, посилаючись на незаконність вироку місцевого та ухвали апеляційного суду з підстав, визначених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, зазначає про необхідність їх скасування та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а в прохальній частині касаційної скарги - наголошує, що скарга вноситься у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, з урахуванням чого просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Протягом визначеного строку заявник має право звернутись до суду касаційної інстанції з уточненою касаційною скаргою на усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений законом строк.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Залишити касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_4  без руху і встановити йому семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                       ОСОБА_2                                    ОСОБА_3