ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

20 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/358/17
Головуючий у першій інстанції – Лиманська  М. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/287/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді  Вінгаль В.М.,
суддів:  Кузюри Л.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації, 
відповідач: ОСОБА_1 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу: Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Військового інституту телекомунікацій та інформатизації на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2019 року у справі за позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до  ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі,  
     
      прізвище судді: Лиманська  М.В.; місце ухвалення рішення: м. Городня,

                                    УСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останнього на користь держави в особі ВІТІ 45749,92 грн витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.08.2015 року, на підставі наказу начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації, старшого матроса військової служби ОСОБА_1 зараховано за контрактом курсантом першого курсу та поставлено на всі види забезпечення по курсантській нормі. 
Позивач наголошує на тому, що відповідно до абз. 2 п. 15.3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, ОСОБА_1 було запропоновано підписати контракт на проходження військової служби (навчання) у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації, але відповідач відмовився підписати даний контракт та подав рапорт, в якому зобов`язався виплатити добровільно витрати, пов`язані з утриманням у ВВНЗ. Також при відрахуванні відповідача ознайомили з розміром фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у ВВНЗ.
11.02.2016 року наказом начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації  №29 ОСОБА_1 відраховано зі списків інституту у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання. 
З урахуванням викладених обставин, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги. 

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги, посилаючись на невірно встановлені обставини, які мають значення для справи, та невірно визначені правовідносини.

За доводами апеляційної скарги, з 17.08.2015 року по 11.02.2016 року ОСОБА_1 проходив навчання, отримував грошове забезпечення, взяв на себе зобов`язання щодо добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації, усвідомлюючи наслідки укладання усного договору та правочину щодо зарахування на навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Яковлев А.Л. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2019 року без змін.
Заслухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964,  не передбачено стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі з осіб, з якими не укладено письмового контракту. 
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Судом у справі встановлено, що з 25.10.2013 року по 30.07.2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом, укладеним з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.223).
17.08.2015 року наказом начальника Військового інституту № 164, ОСОБА_1 , старшого матроса військової служби за контрактом, було зараховано курсантом першого курсу та поставлено на всі види забезпечення по курсантській нормі (а.с.12).
Старший матрос військової служби ОСОБА_1 відмовився від підписання контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (а.с.14).
Згідно рапорту, який не містить дати складання, ОСОБА_1 зобов`язувався витрати, пов`язані з навчанням у закладі, виплатити добровільно (а.с.15).
21.04.2016 року наказом начальника Військового інституту №29, ОСОБА_1 був відрахований зі списків інституту телекомунікацій та інформатизації у зв`язку з достроковим розірванням контракту через небажання продовжувати навчання (а.с.13).
Згідно особової справи К508 ОСОБА_1 , контракт, укладений 25.10.2013 року між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 на проходження військової служби у 2015 році не припинявся та не розривався. Контракт припинений 30.07.2018 року у зв`язку зі звільненням у запас за ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.171-174). Наказом командира військової частини НОМЕР_2   від 30.07.2018 року №197 на підставі наказу командира 30 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 30.07.2018 року №122-рс сержанта контрактної служби ОСОБА_1 , командира інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальону військової частини НОМЕР_2 , виключено зі списків особового складу частини та направлено до Городнянського районного військового комісаріату Чернігівської області (а.с.189-190).

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Разом з тим, за приписами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір – це спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).
Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.4 ст.5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно з п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина шоста зазначеної статті).
Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.
Оскільки спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №705/1664/17.

Враховуючи вищевикладене, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, підпорядкованому Міноборони, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналіз доводів апеляційної скарги є недоцільним з огляду на порушення судом норм процесуального закону.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду  у порядку цивільного судочинства. Позивачу належить роз`яснити, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а також він має право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
При поданні апеляційної скарги Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації сплатив 2400,00 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №296 від 11 грудня 2019 року, які на підставі п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», належить повернути скаржнику.
Керуючись ст. 255 ч.1 п.1, 367, 374, 377, 381-384, 389 ЦПК України,

                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації задовольнити частково.
Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2019 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до  ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, - закрити.
Роз`яснити Військовому інституту телекомунікацій та інформатизації, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Роз`яснити Військовому інституту телекомунікацій та інформатизації право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Повернути Військовому інституту телекомунікацій та інформатизації (вул. Московська, 45/1, м.Київ-11, код ЄДРПОУ 24978555) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2400 (дві тисячі чотириста) грн 00 коп. за платіжним дорученням №296 від 11 грудня 2019 року.
Оригінал платіжного доручення №296 від 11 грудня 2019 року повернути Військовому інституту телекомунікацій та інформатизації.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється  з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Голова судового засідання     
                                           
      Судді