ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005987 пров. № 857/13365/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                         Большакової О.О.,
суддів                                                             Старунського Д.М., Качмара В.Я., 
з участю секретаря судового засідання           Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Туристична агенція «Всесвіт» до Львівської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології розваг» про визнання протиправною та скасування ухвали, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Туристична агенція «Всесвіт» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року з питань забезпечення позову (суддя першої інстанції Кузан Р.І., м. Львів),

В С Т А Н О В И В :

14 листопада 2019 року Приватне підприємство «Туристична агенція «Всесвіт» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської міської ради третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології розваг» про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради №5526 від 19.09.2019, в частині пункту 1.2 щодо доповнення Додатку 2 пунктом 72-15 згідно з додатком до цієї ухвали, відповідно до якого «перелік спеціальних земельних ділянок, визначених для забезпечення паркування транспортних засобів із зазначенням місця розташування та кількості місць для паркування» доповнений земельною ділянкою, визначеною для службового паркування на 3 (три) транспортні засоби за адресою: м.Львів, вул.Ф.Ліста.
Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову від 14.11.2019, в якій просив суд зупинити дію ухвали Львівської міської ради №5526 від 19.09.2019, в частині пункту 1.2. щодо доповнення Додатку 2 пунктом 72-15 згідно з додатком до цієї ухвали, відповідно до якого «перелік спеціальних земельних ділянок, визначених для забезпечення паркування транспортних засобів із зазначенням місця розташування та кількості місць для паркування» доповнений земельною ділянкою, визначеною для службового паркування на 3 (три) транспортні засоби за адресою: м.Львів, вул.Ф.Ліста, до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Вважає, що ухвала винесена із неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати ухвалу та ухвалити нову - про задоволення заяви. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зокрема зазначає, що суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову вказав, що наведені позивачем в заяві про забезпечення позову доводи щодо наявності ознак протиправності оскаржуваної ухвали у зв`язку з порушенням процедури її прийняття, входять до предмету доказування у справі та потребують перевірки в ході розгляду справи по суті. Вважає, що зазначене не може слугувати підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Представник апелянта Піцикевич В.В., Хром`як Л ОСОБА_1 І. у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили  задовольнити її з підстав, що у ній наведені.
Представник третьої особи ОСОБА_2 заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення повістrb. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з частиною другою цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Слід зазначити, що суд при розгляді заяви про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи із конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна із передбачених цією статтею обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Для забезпечення адміністративного позову суд може вживати заходи шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборони відповідачу вчиняти певні дії; встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії; заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (ч. 1 ст. 151 КАС України).
При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх тверджень, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний позивачем спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів сторони по справі або пов`язаних з нею інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), тобто прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.
Також, суд звертає увагу на те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.
Позивач у клопотанні не навів обґрунтованих підстав вважати, що незупинення дії ухвали Львівської міської ради №5526 від 19.09.2019 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. 
Щодо "очевидності" ознак протиправності ухвали відповідача та порушення прав позивача, слід зазначити, що  пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.
Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 826/16509/18).
Незгода позивача з ухвалою Львівської міської ради №5526 від 19.09.2019 в частині пункту 1.2 щодо доповнення Додатку 2 пунктом 72-15 згідно з додатком до цієї ухвали, не свідчить про очевидну її протиправність, як підставу для прийняття рішення про зупинення її дії.
Отже, за результатами розгляду заяви позивача про забезпечення позову, правильно встановлено, що позивачем не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Крім того, до заяви не додано жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Туристична агенція «Всесвіт» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року з питань забезпечення позову - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	Д. М. Старунський 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.