ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2020 року 
м. Київ
справа №823/1879/18
адміністративне провадження №К/9901/1385/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача Саприкіної І. В.,
суддів Єзерова А. А., Чиркіна С. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду (у складі головуючого судді Гайдаш В. А.) від 11 вересня 2018  року та Шостого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі головуючого судді Безименної Н. В., суддів Аліменка В. О., Кучми А. Ю.) від 11  грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії та скасування наказу,
УСТАНОВИВ:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - Уповноважена особа Фонду), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення повної інформації про позивача до переліку вкладників;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду включити дані про рахунок ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ  «Банк Михайлівський») за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО, Фонд) стосовно гарантованої суми, належної до виплати позивачу, 178  582,07 грн;
- скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду від 01 вересня 2016 року №  42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів у тому числі договорів), що є нікчемними», в частині встановлення нікчемності правочинів (транзакцій) з виконання 19 квітня 2016 року платіжних документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Розрахунковий центр» (далі - ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр») з перерахування коштів позивачем в ПАТ «Банк Михайлівський» у розмірі 178  582,07  грн.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що Уповноважена особа Фонду безпідставно не включила його до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» (переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду).
Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 11 вересня 2018  року рішенням від 11 вересня 2018 року позов задовольнив.
Визнав протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо невключення інформації щодо рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок ФГВФО.
Визнав протиправним і скасував рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене наказом від 01 червня 2016 року № 42/2, про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакції), здійснених на рахунок ОСОБА_1 №  НОМЕР_1 .
Зобов`язав відповідача подати до Фонду зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ФГВФО, стосовно рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ «Банк Михайлівський», у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 11 грудня 2018 року скасував зазначене вище рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформленого наказом від 01 червня 2016 року № 42/2, про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакції), здійснених на рахунок ОСОБА_1 №  НОМЕР_1 , і закрив провадження в цій частині.
В решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018  року залишив без змін.
Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, у січні 2019  року Уповноважена особа Фонду подала до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду м. Києва від 11  вересня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018  року і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права і не дослідили належним чином усіх обставин справи. За позицією скаржника, договори, укладені між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» від 10 лютого 2016 року №  980-021-000187935 і №  980-021-000187924, є договорами позики, а тому такі кошти не є вкладом у розумінні Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).
Також скаржник зазначив, що правочини, які вчинені під час дії відповідної заборони в банку, який віднесений Національним банком України до категорії проблемних, є нікчемними відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VІ.
Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 06 лютого 2019 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 12  лютого 2020 року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ  «Банк Михайлівський» укладено договір №980-021-000170191, за умовами якого позивач передав банку у власність грошові кошти в розмірі 20  000,00 грн, строк користування коштами становить 42 дні, розмір процентів за користування становить 31,85 % річних, проценти сплачуються та кошти повертаються позивачу у безготівковій формі на його рахунки в ПАТ «Банк Михайлівський» №  НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 відповідно.
Того ж дня на виконання вказаного вище договору позивач вніс грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 30 грудня 2015  року № 5424486.
04 лютого 2016 року між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено додаткову угоду до договору від 30 грудня 2015 року № 980-021-000170191, відповідно до якої збільшено суму коштів за вказаним договором до 37  000,00 грн.
Судами першої та апеляційної інстанцій також установлено, що 30 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір                                  № 980-021-000170169, за умовами якого позивач передав банку у власність грошові кошти в розмірі 110 000,00 грн, строк користування коштами становить 42  дні, розмір процентів за користування становить 31,85 % річних, проценти сплачуються та кошти повертаються позивачу у безготівковій формі на його рахунки в ПАТ «Банк Михайлівський» №  НОМЕР_2 та №  НОМЕР_1 відповідно.
На виконання умов зазначеного вище договору позивач вніс грошові кошти в розмірі 110  000,00 грн, про що свідчить наявний в матеріалах справи меморіальний ордер від 30 грудня 2015 року №5424273.
04 лютого 2016 року між банком та позивачем укладено додаткову угоду до договору від 30 грудня 2015 року №  980-021-000170169, відповідно до якої збільшено суму коштів за договором до 140  000,00 грн.
У подальшому, 10 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір № 980-021-000187935 «Капітал+» (новий) (з виплатою процентів в кінці строку), згідно з яким позивач передає товариству грошові кошти (37  000,00 грн) у порядку та на строк, передбачені цим договором, а ТОВ  «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язується повернути кошти позивачу та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором у безготівковій формі на рахунок позивача №  НОМЕР_1 у ПАТ  «Банк Михайлівський».
Перерахування позивачем коштів у сумі 37  000,00 грн на виконання умов вказаного договору підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції від 10  лютого 2016 року № QS791001.
Крім того, 10 лютого 2016 року між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено договір № 980-021-000187924 «Капітал+» (новий) (з виплатою процентів в кінці строку), за умовами якого ОСОБА_1 передав товариству грошові кошти (140  000,00 грн) у порядку та на строк, передбачені цим договором, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язало повернути кошти позивачу та виплатити проценти в безготівковій формі на рахунки позивача №  НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 відповідно в ПАТ «Банк Михайлівський».
Перерахування позивачем коштів у сумі 140 000,00 грн на виконання умов вказаного договору підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції від 10  лютого 2016 року № QS827601.
18 травня 2016 року між ТОВ  «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір № 1805 про відступлення права вимоги за доданими до цього договору реєстрам кредитних договорів.
Судами попередніх інстанцій також установлено, що 19 травня 2016 року ТОВ  «Інвестиційно-розрахунковий центр» повернуло ОСОБА_1 кошти у розмірі 1  463,24 грн (проценти за договором від 10 лютого 2016 року № 980-021-000187924) на його рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про стан зазначеного рахунку з 31 жовтня 2014 року по 01 липня 2016  року.
Того ж дня ТОВ  «Інвестиційно-розрахунковий центр» перерахувало позивачу кошти у сумі 37  000,00 грн та 140  000,00 грн, як повернення коштів за договорами від 10  лютого 2016 року №  980-021-000187935 та від 10 лютого 2016 року                            № 980-021-000187924 відповідно, а також проценти у сумі 386,71 грн за договором від 10 лютого 2016 року № 980-021-000187935, що підтверджується довідкою від 23  квітня 2018 року № ЗГ1(К)/1979 про стан рахунку № НОМЕР_1 і платіжними дорученнями від 19 травня 2016 року № 6116, № 6117 та № 6119.
Колегія суддів звертає увагу, що ПАТ «Банк Михайлівський» зарахував такі кошти без застережень. Тобто, станом на 19 травня 2016 року залишок коштів на рахунках позивача № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 становив 178  582,07  грн.
З матеріалів справи також убачається, що постановою Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 року № 917/БТ про «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» установлені обмеження в діяльності банку, та банк визнано проблемним.
На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» 23  травня 2016 року виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
У зв`язку з прийняттям Правлінням Національного банку України рішення від 12  липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» у той же день виконавчою дирекцією Фонду було ухвалено рішення № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».
У подальшому тимчасовою адміністрацією ПАТ «Банк Михайлівський» складено акт від 01 червня 2016 року № 2 «Про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності», де вказано про виявлення правочинів, які мають ознаки нікчемності, а саме: виконання 19 травня 2016 року ПАТ «Банк Михайлівський» платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973,74 грн.
Згідно до витягу з Додатку 2 до акту від 01 червня 2016 року № 2, складеного та підписаного Уповноваженою особою Фонду, у перелік вкладників, платіжні документи яких від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року були виконані ПАТ «Банк Михайлівський», входить й ОСОБА_1 із сумою коштів 178  582,07 грн.
01 червня 2016 року Тимчасовою адміністрацією ПАТ «Банк Михайлівський» винесено наказ № 42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними», відповідно до якого встановлена нікчемність Депозитного договору та застосовано наслідки такої нікчемності.
У квітні 2018 року Уповноважена особа Фонду повідомила позивача про відсутність правових підстав для включення інформації про нього до Переліку рахунків, за вкладниками, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок коштів Фонду, оскільки зараховані 19 травня 2016 року кошти на його рахунки з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» №  НОМЕР_3 в сумах 1  463,24 грн, 386,71 грн, 37  000,00 грн та 140 000,00 грн. є нікчемним правочином в силу положень ст.215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та п. 7-9 ч. 3 ст.38 Закону № 4452-VI. 
За таких обставин відповідач відмовив ОСОБА_1 у включенні його до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Вважаючи, що Уповноважена особа Фонду протиправно не включила його до переліку вкладників ПАТ  «Банк Михайлівський», що мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок ФГВФО, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Судові рішення, ухвалені за результатом розгляду цього позову, є предметом касаційного перегляду в даній справі.
Проаналізувавши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків.
Приймаючи оскаржувані судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наявності підстав для зобов`язання відповідача подати до ФГВФО зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду стосовно рахунків позивача, відкритих в ПАТ «Банк Михайлівський», у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом № 4452-VI.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
За змістом ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. ФГВФО відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.
Згідно з положеннями ст. 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 ст. 26 цього Закону.
Гарантії ФГВФО є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченою Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії ФГВФО чи Уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (ст. 2, 25 Закону № 4452-VI).
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200  000,00 грн.
Отже, Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.
У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, установленому цим Законом, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI називається тимчасовою адміністрацією.
За приписами ч. 2 ст. 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Частинами 3, 5 зазначеної вище статті Закону № 4452-VI також передбачено, що виконавча дирекція ФГВФО не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.
Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
За змістом ч. 1 ст. 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ФГВФО набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
При цьому правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (ч. 3 ст. 36 Закону № 4452-VI).
Закон № 4452-VI визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.
Так, згідно з положеннями ст. 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком правочинів протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банк, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 цього Закону.
Як зазначалося вище, наказом Уповноваженої особи Фонду від 01 червня 2016 року № 42/2 затверджено результати проведеної перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, викладені в Акті № 2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19 травня 2016 року платіжних документів ТОВ  «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973, 74 грн, у відповідності до положень п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.
Згідно із витягом з Додатку 2 до Акта від 01 червня 2016 року № 2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, до переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19 травня 2016 року здійснено перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ  «Інвестиційно-розрахунковий центр» включено позивача.
Судова колегія Верховного Суду звертає увагу, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення у цій справі, правомірно виходили з того, що здійснення транзакцій під час дії постанови Національного банку України від 22 грудня 2015  року № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», не є достатньою підставою для визнання цих транзакцій нікчемними.
Як було зазначено вище, у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-IV, якою врегульовано заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За правилами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Частиною 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визначено перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.
При цьому, Законом України від 16 липня 2015 року № 629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (далі - Закон № 629-VIII), який набрав чинності 12 серпня 2015 року, ч. 3 ст. 38 Закону №  4452-IV доповнено п. 9 згідно із яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Разом з цим, з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для запобігання таким зловживанням у майбутньому 15 листопада 2016 року за прийнято Закон України №  1736-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг», яким також внесені зміни до Закону № 4452-VI, для врегулювання таких питань:
- поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;
- посилення відповідальності небанківських фінансових установ (у тому числі пов`язаних із банками), якими у зазначений вище спосіб були залучені, як позика, кошти від фізичних осіб;
- установлення заборони фінансовим установам залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов`язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи;
- встановлення обов`язку банка при виконанні функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів від фізичних осіб попередньо ознайомлювати у письмовій формі таких фізичних осіб про непоширення на їх кошти, залучені на користь третіх осіб, гарантій, встановлених Законом № 4452-VI.
19 листопада 2016 року набрали чинності положення п. 15 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону №4452-VІ, внесені Законом № 1736-VІІІ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
Фонд зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом № 1736-VІІІ розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної ч. 1 ст. 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.
Тобто, з метою поширення гарантій Закону № 4452-VI до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не є вкладом згідно із чинним законодавством. А саме, до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором, і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що операції щодо повернення коштів з рахунку вказаного товариства на рахунок позивача були вчинені після віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних.
Поряд з цим, під час розгляду справ судами різних юрисдикцій, у рішеннях, які набрали законної сили та, зокрема, у справі № 826/20089/16, суди встановили, що 11  листопада 2014 року між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір доручення № 1, згідно з умовами якого банк, у якості повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», як Довірителя, на умовах строковості та платності.
У відповідності до предмету Договору доручення ПАТ «Банк Михайлівський» мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного Договору доручення.
На виконання вищезазначеного Договору доручення ПАТ «Банк Михайлівський» від імені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладались з фізичними особами (Клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі - Договір позики).
Зміст вказаних фактичних обставин свідчить про те, що у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у договорах від 10 лютого 2016 року № 980-021-000187924 та                №  980-021-000187935, укладених між позивачем та ТОВ  «Інвестиційно-розрахунковий центр».
Матеріали справи не містять відомостей, що позивач був повідомлений банком під підпис про непоширення гарантій банку на кошти, повернуті на рахунки ОСОБА_1 за вказаними вище договорами з небанківською фінансовою установою.
Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій правильно зазначено, що кошти ОСОБА_1 відповідають чітко визначеним критеріям, визначеним змінами, внесеними до Закону № 4452-VI Законом № 1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно - до вкладника ПАТ «Банк «Михайлівський».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі №  823/1674/18.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій п. 2, 7 - 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-IV колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені положення Закону № 4452-IV до спірних відносин за участю ПАТ «Банк Михайлівський» не застосовуються з огляду на те, що ці відносини врегульовано спеціальним Законом № 1736-VIII.
Відповідно до положень ст. 27 Закону № 4452-VI (у редакції Закону України від 16  липня 2015 року № 629-VIII, що діяла на момент ухвалення судами судових рішень), Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ФГВФО за цим Законом та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
За змістом розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (зі змінами та доповненнями; далі - Положення №14) протягом дії тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та/або доповнення до переліків.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до ФГВФО зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду стосовно рахунків позивача, відкритих в ПАТ «Банк Михайлівський», у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами.
Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене наказом від 01  червня 2016 № 42/2, про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакції), здійснених на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, 2 та 10 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд (Уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.
За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу Уповноваженої особи. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення Уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.
Така сама правова позиція щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11  квітня 2018 року (справа № 910/12294/16), від 16 травня 2018 року (справа №  910/24198/16), від 02  квітня 2019 року (справа № 816/4666/15).
Отже, установлена правова природа згаданого наказу унеможливлює здійснення судового розгляду щодо його оскарження, а тому позовні вимоги про визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу Уповноваженої особи не можуть бути розглянуті у судовому порядку (у тому числі в господарських і цивільних судах). 
За таких обставин Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов правильного висновку про закриття провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене наказом від 01  червня 2016 № 42/2, про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакції), здійснених на рахунок ОСОБА_1 №  НОМЕР_1 .
З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги Уповноваженої особи Фонду, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Судова колегія Верховного Суду наголошує на тому, що ключовою метою касаційного перегляду є виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
Крім того, серед основних напрацьованих ЄСПЛ підходів до касаційного перегляду судових рішень зазначено, що головною функцією судів вищих інстанцій з перегляду є розгляд правових питань, що мають важливе та виключне значення, усунення фундаментальних правових помилок і недоліків, допущених судами нижчих інстанцій, забезпечення єдності судової практики, уніфікованого та єдиного застосування права, а не новий розгляд справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають вагомі підстави (непереборні обставини), які передбачені у законодавстві.
При цьому, розглядаючи наведені відповідачем аргументи, колегія суддів виходить з того, що всі доводи Уповноваженої особи Фонду, викладені в її касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено. Висновки судів скаржник не спростував.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Виходячи з того, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11  грудня 2018 року було скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року щодо визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене наказом від 01  червня 2016 № 42/2, про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакції), здійснених на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , і ухвалено в цій частині нову постанову, якою закрито провадження в частині зазначених вимог, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду переглядає оскаржувані судові рішення в межах касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
Підсумовуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін у частині, яка не скасована апеляційним судом, а постанова суду апеляційної інстанції - в повному обсязі.
Оскільки колегія суддів залишає без змін судові рішення першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Ураховуючи викладене та керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо невключення інформації щодо рахунків ОСОБА_1 № НОМЕР_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунків ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський», у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами - залишити без змін.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                І. В. Саприкіна
Судді          
                                                                                                    А. А. Єзеров
                                                                                                    С. М. Чиркін