ПОСТАНОВА
Іменем України

17 січня 2020 року 
Київ
справа №185/8469/16-а(2-а/185/515/16)
касаційне провадження №К/9901/18827/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Желєзного І.В., Шарапи В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2017 (головуючий суддя: Палюх Т.Д.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017 (головуючий суддя: Щербак А.А., судді: Дурасова Ю.В., Баранник Н.П.) у справі №185/8469/16-а за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Павлоградського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - пенсійний орган або відповідач), в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку доплати за понаднормовий стаж роботи та стаж роботи в підземних шкідливих умовах праці до основного розміру пенсії;
зобов`язати відповідача щомісячно на підставі статті 19 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) сплачувати йому доплату до основного розміру пенсії за понаднормовий стаж роботи в розмірі 1 процента заробітку за кожний повний рік понад 25 років та за стаж роботи в підземних і шкідливих умовах праці в розмірі 1 процента заробітку за кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах, з 20.04.2016.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку у відповідача з 08.10.2001 та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, призначену відповідно до статті 14 Закону №1788-ХІІ. У вересні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання інформації щодо розрахунку його пенсії, за результатами розгляду якої отримав відповідь, оформлену листом № А-22 від 10.10.2016, яким пенсійний орган повідомив, що доплата за понаднормативний стаж роботи, який складає 39%, розрахована виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), що складає 1 130 грн. Позивач з таким розрахунком не погоджується, вказуючи на те, що доплата має бути обрахована із застосуванням статті 19 Закону №1788-ХІІ, а не статті 28 Закону № 1058-ІV.
Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що позивач у встановленому законом порядку про перерахунок пенсії до відповідача не звертався, та відповідно останній не відмовляв йому у перерахунку пенсії. Таким чином доводи позивача про порушення відповідачем його прав та інтересів є передчасними.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судами норм матеріального права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що пенсія йому призначена відповідно до вимог Закону №1788-ХІІ, а отже і обрахунок доплати за понаднормовий стаж роботи має здійснюватися із застосування статті 19 цього Закону, а не статті 28 Закону №1058-ІV.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.07.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і    набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким    КАС України    викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого    Закону    передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 16.07.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13.01.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
На адресу суду касаційної інстанції від відповідача надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, у яких останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Павлоградському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (Тернівський відділ з питань призначення та перерахунку пенсій) з 08.10.2001 і отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, призначену відповідно до статті 14 Закону №1788-ХІІ. 
27.09.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо розрахунку його пенсії. 
Листом від 10.10.2016 №А-22 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що його пенсія  розрахована за нормами Закону №1058-ІV. Так, загальний стаж роботи складає 35 років 05 місяців 06 днів, з яких пільговий стаж на підземних роботах по видобутку вугілля з повним робочим днем під землею складає 29 років 05 місяців 28 днів. Коефіцієнт стажу з урахуванням коефіцієнту підвищення 1,35 становить 0.85. Заробіток для призначення пенсії враховано за період з 01.01.1994 по 31.12.1998 та з 01.07.2000 по 31.12.2009. Коефіцієнт заробітної плати після оптимізації становить 4,14173. Пенсійним органом наведено наступний розрахунок пенсії позивача: 5 810,29грн - розмір пенсії за віком, розрахований із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2009 рік, яка складає 1 650,43 грн згідно постанови Тернівського міського суду від 20.12.2010 (4,14173 * 1650,43 *0.85); 440,70 грн - доплата за понаднормативний стаж за 39 років (1130,00*39%); 189,53 грн - підвищення по статті 42 Закону №1058-ІV (з 01.03.2012); 51,53 грн - підвищення згідно статті 42 Закону №1058-ІV (з 01.03.2013); 100 - підвищення з 01.05.2012 згідно постанови Уряду №327 від 23.04.2012. Таким чином загальний розмір пенсії позивача станом на 01.09.2016 становить 6 592,05 грн.
Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Як встановлено судами попередніх інстанцій пенсія позивачу призначена на підставі статті 14 Закону №1788-ХІІ.
Наведеною нормою, у редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії, передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. 
При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік. 
Розрахунок позивачу пенсії проведений на підставі Закону №1058-ІV, який, зокрема, регламентує порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Відповідно до статті 43 Закону №1058-ІV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік. 
За змістом статті 44 цього Закону, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. 
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV визначений Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
За змістом пункту 1.5 цього Порядку, заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Пунктом 2.7 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2 - 4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Згідно приписів пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що особа звертається до пенсійного органу про перерахунок пенсії у випадку наявності (зміни) чинників, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру її пенсії. У іншому випадку, як-то незгода особи із самовільно проведеним пенсійним органом розрахунком пенсії, законодавець не вимагає звертатися до органу уповноваженого призначати пенсію із заявою про її перерахунок.
У спірному випадку розрахунок позивачу пенсії на підставі статті 28 Закону №1058-ІV проведений пенсійний органом за власної ініціативи, а не за зверненням позивача.
Предметом спору у цій справі є оскарження дій пенсійного органу з розрахунку позивачу розміру пенсії на підставі положень Закону №1058-ІV, про проведення якого він дізнався із листа, наданого на його звернення щодо надання інформації.
Проте суди попередніх інстанцій зазначені обставини не встановили,  спір по суті предмету спору не вирішили оскільки дійшли до висновку про порушення позивачем процедури розгляду питання про перерахунок пенсії, яка не регламентує спірні правовідносини.
Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою  ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), яка кореспондується з частиною 4 статті 9 КАС України (у редакції чинній з 15.12.2017) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Згідно з частиною першою статті 138 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду справи) предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.
Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зазначені вище обставини свідчать про неповне з`ясування судами попередніх інстанцій обставин справи, що призвело до передчасних висновків про відмову у задоволенні позову.
Дії відповідача з розрахунку позивачу розміру пенсії із застосуванням положень Закону №1058-ІV судами попередніх інстанцій в межах цієї справи не перевірялись та не з`ясовувались, що свідчить про порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.
Таким чином, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
У контексті спірних правовідносин суду необхідно надати праву оцінку оскаржуваним позивачем діям пенсійного органу з розрахунку йому розміру пенсії на підставі Закону №1058-ІV, з`ясувавши при цьому підстави, які слугували для перерахунку раніше призначеної на підставі Закону №1788-ХІІ пенсії. 
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. 
Згідно із частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Частиною другою статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.04.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017 у справі №185/8469/16-а - скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                       С. М. Чиркін
                                                                                      І. В. Желєзний                                                                                                     
                                                                                                 В. М. Шарапа