ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 р.	Справа № 520/12971/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків по справі № 520/12971/19
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області               
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просив суд: 
- визнати бездіяльність управління державної виконавчої служби Головного територіалього управління юстиції у Харківській області у виконавчому провадженні № 60573059 за виконавчим листом № 520/11006/18, виданим 06.11.2019 року Харківським окружним адміністративним судом;  
- зобов`язати управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області вжити заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", у виконавчому провадженні № 60573059 за виконавчим листом 520/11006/18, виданим 06.11.2019 року Харківським окружним адміністративним судом, щодо примусового виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 520/11006/18, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить  скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права,  з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що судова тяганина з приводу порушення його прав на отримання грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування його легкового автомобіля триває вже два роки. При цьому боржник в особі Управління ігнорує не лише вимоги діючого законодавства України, а і обов`язкові до виконання  судові рішення першої та апеляційної інстанцій, чому пасивно сприяє головний державний виконавець.
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Позивач в апеляційній скарзі просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2019р. по справі №520/11006/18 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області щодо призначення та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування ОСОБА_1 легкового автомобіля всупереч вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, починаючи з 2017 року, тобто меншому розмірі, ніж 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області донарахувати та виплачувати ОСОБА_1 за Постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №;611/26/17 грошову компесацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування ОСОБА_1 легкового автомобіля відповідно до вимог Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228, починаючи з 2017 року у розмірі відповідно 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.
Вказане судове рішення по справі №520/11006/18 набрало законної сили 16.10.2019 р. та 06.11.2019 р. позивачу було видано виконавчий лист.
12.11.2019р. за виконавчим листом по справі №520/11006/18 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління було відкрито виконавче провадження ВП №60573059 та вказано про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити державного виконавця.
Вказана постанова від 12.11.2019р. була отримана стягувачем та боржником 14.11.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень.
29.11.2019р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління було винесено постанову ВП №60573059 про накладення на боржника 5100,00грн. штрафу за невиконання рішення суду у повному обсязі без поважних причин, зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.
Вказана постанова від 29.11.2019р. про накладення штрафу за невиконання рішення суду була направлена державним виконавцем до Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області. 
В подальшому головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління складено вимогу виконавця від 16.12.2019 року №16914 щодо надання боржником, Управлінням соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, у триденний термін інформації щодо стану виконання виконавчого документа та інформації з приводу відповідальних осіб, які здійснюють виконання судового рішення з зазначенням посади та ПІБ.
З матеріалів справи вбачається, що позивач самостійно 25.11.2019 року звертався до боржника з запитом щодо виконання вказаного рішення суду та отримав відповідь Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 28.11.2019 року №01-23/11, в якій, зокрема, вказано, що компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілю заявника призначено та виплачено за 2017, 2018, 2019 рік. На виконання постанови в межах справи №611/26/17 та рішення суду в межах справи №520/11006/18, здійснено розрахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля ОСОБА_1 з 01.01.2017 по 31.12.2019р.р. та надано розрахунок. В частині виплати вказаної компенсації, зазначено, що затвердженим кошторисом та планами асигнувань загального фонду державного та місцевого бюджетів управлінню соціального захисту населення не передбачено кошти на виконання судових рішень. 
Вважаючи, що внаслідок виконання відповідачем не в повному обсязі виконавчих дій, рішення суду в межах справи №520/11006/18 протиправно боржником не виконується, заявник звернувся до суду з вказаним позовом поштою 30.11.2019 року.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що факт порушення суб`єктивного права (ущемлення інтересу) заявника є недоведеним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зміст та обсяг повноважень державного виконавця з приводу виконання рішень судів, а також спосіб та порядок реалізації цих повноважень визначені, насамперед, приписами Закону України "Про виконавче провадження", у розумінні ч.1 ст.1 якого виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Частиною 3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (п.1); з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п.3); накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п.16); 
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Як свідчать матеріали справи заявником у межах справи №520/11006/18 була заявлена, а судами відповідно вирішена по суті, вимога немайнового характеру.
Тому визначені ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень мають використовуватись державним виконавцем з огляду на характер виконавчого документа як немайнового.
Указане підтверджується і змістом п.1 ч.2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", де зазначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ч.6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 наведеного Закону).
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63 наведеного Закону).
Статтею 75 Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Як з`ясовано судом з матеріалів виконавчого провадження №60573059, державним виконавцем були здійснені дії щодо відкриття виконавчого провадження та у зв`язку з невиконанням без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, винесено постанову про накладення штрафу в межах строку встановленого ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження". 
Також, вказаною постановою про накладення штрафу зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.
Матеріали виконавчого провадження не місять доказів отримання боржником вказаної постанови про накладання штрафу. 
Однак, державним виконавцем були здійсненні заходи з приводу встановлення стану виконання виконавчого документа та надання інформації з приводу відповідальних осіб, які здійснюють виконання судового рішення, у зв`язку з чим направлено боржнику вимогу від 16.12.2019 року №16914.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що державним виконавцем здійснені заходи примусового виконання рішень в межах ВП №60573059 у спосіб та в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Крім того, під час судового розгляду справи встановлено, що виконавчі дії в межах вказаного виконавчого провадження, станом на час розгляду позовної заяви, й досі тривають. 
При цьому, суд зазначає, що позивач не зазначив календарної дати, з якої, на його думку,  у даному конкретному випадку має місце бездіяльність державного виконавця.
Такої бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні №60573059 за виконавчим листом №520/11006/18, виданим 06.11.2019 року Харківським окружним адміністративним судом, не виявлено і судом.
Будь-яких аргументів з приводу існування у державного виконавця можливості вчинити інші виконавчі дії у спірних правовідносинах текст позову не містить, до справи заявником жодних доказів з цього приводу не подано.
Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів вчинення владним суб`єктом протиправних діянь.
Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що факт порушення суб`єктивного права (ущемлення інтересу) заявника є недоведеним, що  є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на аргументи учасників процесу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі 520/12971/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 520/12971/19  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Головуючий суддя 	(підпис)	В.А. Калиновський	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.І. Сіренко    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  10.02.2020 року