ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

06 лютого 2020 року
м. Харків

справа № 622/571/18
провадження № 22-ц/818/284/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Сащенка І.С., Тичкової О.Ю.,

ім`я (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Золочівська аграрна компанія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золочівська аграрна компанія» на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2019 року в складі судді Шабас О.С.,

у с т а н о в и в :

В травні 2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золочівська аграрна компанія» (далі – ТОВ «Золочівська аграрна компанія») та просив визнати недійсним договір оренди землі № 56, укладений 15 березня 2015 року між ним та ТОВ «Золочівська аграрна компанія».

Позов мотивовано тим, що він є власником земельної ділянки площею 4,3984 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності серії ЯК № 594025, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий № 6322680500:02:000:0152. Восени 2017 року позивач повідомив відповідача про намір передати належну йому земельну ділянку в оренду іншому господарству, однак отримав екземпляр договору оренди землі № 56, укладеного 15 березня 2015 року. Зазначає, що вказаний договір він не підписував, що свідчить про відсутність наміру на його укладення, не відповідає його волі та порушує його права як власника.

01 листопада 2018 року ТОВ «Золочівська аграрна компанія» подало відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження позовних вимог. ТОВ «Золочівська аграрна компанія» добросовісно користується земельною ділянкою на умовах та в порядку, встановленому договором, а позивач отримує орендну плату в грошовій чи натуральній формі. Отже договір № 56, укладений 15 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Золочівська аграрна компанія», є укладеним і дійсним та відповідає волевиявленню сторін. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення, а не за наслідками виконання його сторонами (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 3-502гс15).

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2019 року визнано недійсним договір оренди землі № 56, укладений 15 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Золочівська аграрна компанія». Скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6322680500:02:000:0152 за договором оренди землі № 56, укладеного 15 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Золочівська аграрна компанія», реєстрацію якого проведено 27 січня 2016 року, номер запису про інше речове право 13057931. Стягнуто з ТОВ «Золочівська аграрна компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 7 558 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі Висновку № 705 судово – почеркознавчої експертизи, складеного 23 квітня 2019 року Харківським науково – дослідним інститутом судових експертих ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса встановлено, що ОСОБА_1 договір оренди землі № 56 від 15 березня 2015 року, акт приймання – передачі земельної ділянки не підписував, отже відсутнє волевиявлення власника, що є підставою для задоволення позову.

25 жовтня 2019 року ТОВ «Золочівська аграрна компанія» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. ОСОБА_1 на підтвердження виконання зобов`язань за договором та за власною волею отримував орендну плату, розписувався у відомостях на її видачу. Отже договір № 56, укладений 15 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Золочівська аграрна компанія», є укладеним і дійсним та відповідає волевиявленню сторін. Відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). ТОВ «Золочівська аграрна компанія» заявлено клопотання про призначення повторної судово – почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого судом першої інстанції безпідставно відмовлено.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «Золочівська аграрна компанія» на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами з підстав, передбачених статтею 274 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України- в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,3984 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області, кадастровий № 6322680500:02:000:0152. 

Право власності підтверджується Державним актом на право приватної власності серії ЯК № 594025, виданим 13 грудня 2010 року на підставі розпорядження Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 10 червня 2009 року № 183, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

15 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Золочівська аграрна компанія» укладеного договір оренди землі № 56. 

Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_1 – орендодавець передає, а ТОВ «Золочівська аграрна компанія» – орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6322680500:02:000:0152, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області.

Також сторонами підписано акт приймання - передачі земельної ділянки б/н за підписами ОСОБА_1 та ТОВ «Золочівська аграрна компанія» до договору оренди землі № 56.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Частиною першою статті 14 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161- XIV «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Як на підставу позову, ОСОБА_1 посилався на відсутність волевиявлення на укладення оспорюваного правочину.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо суд призначає експертизу у справі.

З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою суду першої інстанції від 28 березня 2019 року була призначена судово – почеркознавча експертиза.

Згідно з Висновком № 705 судово – почеркознавчої експертизи, складеним 23 квітня 2019 року Харківським науково – дослідним інститутом судових експертих ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди № 56 від 15 березня 2015 року в графі « ОСОБА_1 » виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_1 в акті приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором оренди землі № 56 від 15 березня 2015 року, розташований у графі «Земельну ділянку передав Орендодавець» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_1 в платіжній відомості № 5 на видачу авансу/зарплати за 15 березня 2016 року, розташований у графі «Підпис в одержанні чи відмітка про видачу» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у документі «Паї Тимофіївка 2015 р.» у рядку «68 ОСОБА_1 » виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Питання чи виконано підпис після слів «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері № 108 на суму 4 154 грн 61 коп. від 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 чи іншою особою, а також чи виконано підпис після слів «підпис одержувача» у видатковому касовому ордері № 107 на суму 2 800 грн від 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 чи іншою особою, не вирішувались. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право власності ОСОБА_1 підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯК № 594025, договір оренди землі № 56 від 15 березня 2015 року позивач особисто не підписував, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, а тому наявні правові підстави для визнання його недійсним.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні повторної судово – почеркознавчої експертизи судова колегія не приймає.

Відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Обґрунтованих сумнівів у правильності Висновку № 705 судово – почеркознавчої експертизи, складеного 23 квітня 2019 року Харківським науково – дослідним інститутом судових експертих ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, відповідач не навів. Тому підстав для призначення повторної судово – почеркознавчої експертизи у суду першої інстанції не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 274, 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золочівська аграрна компанія» – залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 12 вересня 2019 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року.

Головуючий – А.В. Котелевець 

Судді – І.С. Сащенко

О.Ю. Тичкова