УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 680/622/19
Провадження № 22-ц/4820/326/20
Категорія: 47
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 лютого 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 680/622/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду від 22 листопада 2019 року (суддя Яцина О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради Хмельницької області про визнання права власності на земельну частку (пай).
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що рішенням Ставчанської сільської ради від 16 квітня 199 року було безоплатно передано у колективну власність КСП ім. Шевченка землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1024.80 га. і його було включено до списку громадян членів КСП ім. Шевченка, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №011 від 14 червня 1995 року. Позивач вказує, що КСП ім. Шевченка було здійснено паювання землі, визначивши частки (пай) кожного члена підприємства без виділення земельної ділянки в натурі, проте ОСОБА_1 сертифікат про право на земельну частку (пай) видано не було. Тому, позивач просив суд визнати за ним це право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Шевченка с. Слобідка Новоушицький р-н, площею 1,97 га, що розташована на території Новоушицької селищної ради.
Рішенням Новоушицького районного суду від 22 листопада 2019 року в позові ОСОБА_1 до Новоушицької селищної ради Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність права позивача на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Шевченка, проте вважає, що суд не правильно застосував строк позовної давності. Правові позиції, на які посилається суд першої інстанції, стосуються визнання права на пай у випадку не внесення осіб до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком до Державного акту про право колективної власності на землі. Апелянт вказує, що оскільки 09 серпня 2019 року Новоушицьким відділом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області було відмовлено у видачі сертифіката про право на земельну частку (пай), тобто не визнано право особи, тому саме з 09 серпня 2019 року у позивача виникло право на звернення до суду за захистом невизнаного права. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Учасники справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник Новоушицької селищної ради направив до суду клопотання щодо визнання позовних вимог ОСОБА_1  та щодо розгляду справи у  відсутності представника відповідача. Кушнір В.В. про причини неявки до суду апеляційної інстанції інформації не надав. 
Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
Постановляючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, однак відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду, оскільки право позивача на захист свого порушеного права виникло з моменту видачі Державного акту на право колективної власності на землю, тобто з 14 червня 1995 року, а тому трирічний строк, встановлений ст. 71 ЦК УРСР минув ще до набрання чинності ЦК України 2003 року.
Однак, з висновками суду першої інстанції щодо відмови у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності судова колегія не погоджується, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14 червня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Слобідка Новоушицького району Хмельницької області було видано Державний акт на право колективної власності на 1024,80 га землі для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Ставчанської сільської ради від 16 квітня 1995 року № 2 (а.с. 8).
Як вбачається із додатку 1 до Державного акта №011 до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства включений ОСОБА_1 за №199 (а.с.9, 9 зворот).
З відповіді відділу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у Новоушицькому районі № 29-22-0.28-379/111-19 від 09 серпня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 не видавався ні сертифікат на право власності на земельну частку (пай), а ні Державний акт на земельну ділянку, як члену колишнього КСП ім. Шевченка с. Слобідка Новоушицького району Хмельницької області. І нормативно грошова оцінка земельної частки (паю) колишнього КСП ім. Шевченка с. Слобідка Новоушицького району Хмельницької області станом на 01 січня 2019 року становить 39266,93 грн. (а.с. 10).
Розмір паю колишнього КСП ім. Шевченка с. Слобідка становить 1,97 умовних кадастрових гектарів (лист відділу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області у Новоушицькому районі № 29-22-0.28-12/111-18 від 15 січня 2018 року, а.с. 11).
Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Таким чином, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.
Згідно ст. ст. 1, 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (надалі – Закон) право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. 
Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. 
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. 
Статтею 5 Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Відповідно до п. 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.
       Разом з тим, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передано у комунальну власність об`єднаних територіальних громад.
       Такою територіальною громадою є Новоушицька об`єднана територіальна громада, до якої входить с. Слобідка.
       Отже, на час вирішення зазначеного спору належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження землями сільськогосподарського призначення, розташованими на території громади, є Новоушицька селищна рада.
       Оскільки позивач був включений до списку членів КСП ім. Шевченка с. Слобідка Новоушицького району, тому на час видачі 14.06.1995 року Державного акта на право колективної власності на землю цьому колективному сільськогосподарському підприємству ОСОБА_1 набув право на земельну частку (пай), мав право отримати відповідний сертифікат, звернутися до уповноваженого органу для виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та оформити документ, що посвідчує право власності на неї.
       Зазначене право ОСОБА_1 відповідно до закону припинене не було, ніким не заперечувалось, не оспорювалось і не було обмежене будь-яким строком для його реалізації.
Судова колегія вважає, що позивач про своє порушене право дізнався лише в серпні 2019 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.10)
       Оскільки право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) не може ставитися в залежність від зміни органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права, тому саме з серпня 2019 року право позивача було не визнане (порушене) і почався перебіг строку позовної давності, який на момент звернення з позовом до суду не закінчився.
       Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 26.11.2018 року по справі №395/1324/16-ц і від 20.12.2018 року по справі №467/1712/16-ц, адже ці висновки стосуються позовної вимоги про визнання права власності на земельну частку (пай) у разі не внесення особи до списку членів колективного сільськогосподарського товариства, що з урахуванням наведених вище норм законодавства є перешкодою для реалізації особою права на таку частку.
       Встановивши право ОСОБА_1 на земельну частку (пай), суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, помилково застосувавши строки позовної давності (ст.ст. 71, 76 ЦК Української РСР 1963 року), порушивши при цьому норми матеріального права.
А тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Новоушицького районного суду від 22 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП ім. Шевченка с. Слобідка Новоушицького району Хмельницької області площею 1,97 умовних кадастрових гектарів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 24 лютого 2020 року.

       Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай