ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/12169/17
Провадження № 22-ц/4820/76/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2019 року (суддя - Стефанишин С.Л.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в :
У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 77 972,85 доларів США, в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день прийняття рішення.
В обґрунтування позову вказував, що 07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг кошти в сумі 47 500 доларів США та зобов`язався повернути їх до 28 жовтня 2014 року, що підтверджується написаною ним розпискою. Однак, до зазначеного часу кошти відповідач не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 77 972,85 доларів США, з них: 47 500 доларів США - основна сума боргу, 26 370,05 - відсотки за користування коштами, 4102,8 доларів США - три відсотки річних від простроченої суми. 
Щодо стягнення відсотків позивачем зазначено, що оскільки відповідач не повернув йому позичені кошти в строк визначений сторонами, і в договорі не зазначено розмір процентів за позикою, та не вказано, що позика є безпроцентною, то відповідач повинен сплатити суму боргу та проценти до дня фактичного повернення позики на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, на підставі ст.625 ЦПК України за порушення грошового зобов`язання також підлягають стягненню з боржника 3% річних від простроченої суми.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 77 972,85 доларів США.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами по справі укладений договір позики, з якого дійсно вбачається факт отримання відповідачем в борг грошової суми в розмірі 47500 дол.США, із зобов`язанням повернення позики до 28.10.2014 року. Оскільки встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів та встановлено, що відповідач не виконує та не намагається виконати свого обов`язку по виконанню зобов`язання по поверненню коштів, тому суд вважав, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу за договором, відсотків та 3% річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що спір між сторонами виник з приводу його діяльністю у сфері купівлі-продажу автомобільного транспорту. Вказував, що позикових правовідносин між сторонами не виникало, а написана ним розписка лише для забезпечення купівлі-продажу автомобіля. Зокрема, з наданої позивачем розписки вбачається, що кошти в розмірі 47 500 доларіва США він отримав як передплату за автомобіль та зобов`язався віддати його до 28.10.2014 року.
Також апелянт вказував, що внаслідок розбіжностей, які виникли між ним та ОСОБА_3 останній почав заявляти до нього вимоги майнового характеру, зокрема, змусив позивача та членів його сім`ї підписати договір позики з невідомою їм особою - ОСОБА_4 . Умовами цього договору було передбачено, що вони отримали від ОСОБА_4 кошти в розмірі 1 100 000,00 грн., однак жодних коштів за даним договором ні він, ні члени його сім`ї не отримували. Крім того, ним разом з членами його сім`ї та ОСОБА_4 було підписано договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 . З приводу вищевказаних фактів апелянтом було подано заяву про вчинення ОСОБА_4 відносно нього та членів його сім`ї шахрайських дій, на підставі якої відкрито кримінальне провадження. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вказував, що твердження відповідача про те, що він отримав кошти в якості авансу за автомобіль є недоведеними, а спрямовані ним лише для уникнення сплати взятих боргових зобов`язань. Також недоведеними є доводи ОСОБА_2 про те, що він сплачував кошти на користь ОСОБА_3 через його довірену особу ОСОБА_4 . Разом з тим, ОСОБА_2 має борг перед ОСОБА_4 за іншим договором позики на суму 1 100 000 грн. на забезпечення якого відповідачем та членами його сім`ї була передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 .
В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку визначеному законом. В судове засідання, яке було призначене на 10 грудня 2019 року 10 год.30 хв. апелянт не з`явився, повідомивши суду причину неявки, у зв`язку з його хворобою. Розгляд справи було відкладено на 21 січня 2020 року 15-00 год. Судова повістка про виклик апелянта в судове засідання 21 січня 2020 року на 15-00 год. направлялася за адресою зазначеною ОСОБА_2 , однак в поштовому повідомленні проставлена відмітка про відсутність адресата, що відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Представник ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.
Згідно ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 надав розписку ОСОБА_3 про отримання ним коштів у розмірі 47 500 дол.США як передоплату за автомобілі і зобов`язувався віддати до 28 жовтня 2014 року.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
У відповідності до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. 
Укладеним сторонами договором не встановлений розмір відсотків за користування коштами, не зазначено що позика є безпроцентною. Натомість, ОСОБА_3 заявив вимоги про стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України та надав суду першої інстанції відповідний розрахунок заборгованості. За таких обставин, у суду були підстави для стягнення процентів в порядку, передбаченому ч.1 ст.1048 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
ОСОБА_3 звертаючись з даним позовом, посилався на наявність у  ОСОБА_2 статусу позичальника і на існування між ними позикових правовідносин, які регулюються положеннями статей 1046-1050 ЦК України.
Суд першої інстанції, встановивши, що  ОСОБА_3 грошові кошти передав у позику  ОСОБА_2 , а останній прийняв на себе зобов`язання з їх повернення у погоджені сторонами строки, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами склалися правовідносини, пов`язані з передачею грошових коштів у позику, правильно задовольнивши позовну заяву, оскільки наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу.
Доводи апелянта про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу купівлі-продажу автомобілів, є безпідставними та належними і допустимими доказами останнім не підтверджено.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів зробити відповідні правові висновки щодо дійсної природи існуючих між сторонами правовідносин. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та зазначення дати отримання коштів.
З розписки від 07.10.2014 року суд встановив, що ОСОБА_2 отримав у позику грошові кошти від ОСОБА_3 , і зобов`язувався віддати до 28 жовтня 2014 року. Інших доказів на спростування зазначеного апелянтом не надано.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд - 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                       А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк