ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1502/19	
(суддя Петренко О.С., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі №340/1502/19 за позовом ОСОБА_1 до головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, та виплату грошового утримання, -

                                                                          ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 18.06.2019 року звернувся до суду з позовом до головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, згідно з яким, просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ №850 начальника ГУ НП в Кіровоградській області від 16.05.2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення у виді «звільнення зі служби» ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП в Кіровоградській області №174 о/с від 21.05.2019 року «По особовому складу», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 21 травня 2019 року;
- поновити його на службі в Національній поліції України;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області виплатити йому грошове утримання за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що до нього було протиправно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки вина позивача у вчинені кримінального правопорушення не доведена, а тому обставини, які стали підставою для пред`явлення позивачу підозри не можуть бути підставою дисциплінарної відповідальності. Крім того, позивач не був обізнаний про існування обставин, які б зобов`язували його вжити заходи передбачені ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання корупції».  
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді порушення Присяги та інших норм законодавства України які є доведеними, стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення зі служби. При цьому тяжкість застосування до позивача виду дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає про порушення судом першої інстанції п.1 ч.3 та п.6 ч.4 ст.246 КАС України у зв`язку з ненаданням оцінки кожному аргументу позивача. Звертає увагу на те, що в кримінальному провадженню по обвинуваченню його у скоєнні злочину, не було встановлено його вини у вчиненні злочину, вирок суду відносно нього відсутній.
Зазначає про те, що йому не зрозуміло в чому полягає порушення ним ч. 2 ст. 18 та ст. 64 Закону України «Про національну поліцію», оскільки він за своїми посадовими обов`язками не був наділений повноваженнями щодо складання адміністративних матеріалів та взагалі має місце незрозумілість ним матеріалів службової перевірки. Посилається на наявність обставин невидачі йому бодікамери, за невикористання якої його було звільнено (т.1 а.с.112).   
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на безпідставність доводів позивача в апеляційній скарзі, просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 27.08.2012р. по 31.12.2013р. та з 12.05.2013р. по 06.11.2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015р. по 21.05.2019р. проходив службу в Національній поліції України, що підтверджується копією послужного списку позивача №0067922 (т.1 а.с.55-63). 
За період роботи ОСОБА_1 працював на різних посадах, остання - помічник чергового сектору реагування патрульної поліції №1 патрульної поліції Бобринецького відділення поліції Новоукраїнського відділу поліції Головного управління НП в області з 21 березня 2017 року, відповідно до наказу №55о/с від 21.03.2017р. (т.1 а.с.33).
На підставі наказу №598 від 08.04.2019р. "Про призначення проведення службового розслідування" (т.1 а.с.82), було проведено службове розслідування за фактом затримання 06.04.2019 року в порядку ст.208 КПК України помічника чергового СРПП №1 Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області сержанта поліції Западенка В.А. та оголошення йому про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги Присяги працівника поліції, затвердженої ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", пп.1,2 ч.1 ст.18 Закону України  "Про Національну поліції", ст.68 Конституції України, ч.1 ст.22 та ч.1 ст.24 Закону України "Про запобігання корупції", пп.1,2,4,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту НП України, пп.1,2,5 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179 щодо безумовного дотримання чинного законодавства і недопущення протиправних дій, що виразилось у виявленні та подальшому не складанні ряду адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_2 за вчинення дій передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.130 КУпАП, нездійсненні відеофіксації при контакті з останнім, не запропонуванні ОСОБА_2 проходження огляду на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі, не відсторонені ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, не відмовлення від пропозиції надання йому неправомірної вигоди, не залучення свідків вказаної пропозиції, не повідомлення про пропозицію надання неправомірної вигоди керівництва (т.1 а.с.214-222).
Відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП в Кіровоградській області від 22.04.2019 року, члени комісії вважають за доцільне за порушення вимог Присяги працівника поліції, службової дисципліни, що виразилось недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських, накласти на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
З огляду на викладене, Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області №174 о/с від 21.05.2019 "По особовому складу", позивача звільнено зі служби в поліції з 21 травня 2019 року за п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Підстави для звільнення: подання до звільнення, наказ ГУНП в Кіровоградській області від 16.05.2019 року №850, довідка Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУ НП в Кіровоградській області від 17.05.2019 р. №2153/122-2019 (т.1 а.с.27). 
Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача та зобов`язання відповідача поновити позивача на службі з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідачем прийнято правомірно, підстави для задоволення позову відсутні.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вбачається з тексту наказу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області №850 від 16.05.2019 року «Про застосування дисциплінарних санкцій до поліцейських…», позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог Присяги працівника поліції, пп. 1,2 ч.1 ст.18 Закону України  "Про Національну поліції", ст.68 Конституції України, ч.1 ст.22 та ч.1 ст.24 Закону України "Про запобігання корупції", пп. 1,2,4,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту НП України, пп.1,2,5 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, ч.1 ст. 24 Закону України "Про запобігання корупції", п.1.11 доручення ГУНП в Кіровоградській області від 20.03.2018 року № 138 «Про заходи щодо профілактики вчинення неправомірних дій поліцейськими, запобігання злочинним проявам та недопущення скоєння інших надзвичайних подій за участі поліцейських», п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, та пункту 4 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, що виразилось у виявленні та подальшому не складанні ряду адміністративних матеріалів стосовно правопорушника передбачених ч. 1 ст. 121 та ч.1 ст. 130 КУпАП, не здійснення відеофіксації при контакті з останнім, не запропонування проходження огляду на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі, не відсторонення від керування транспортним засобом, не відмовлення від пропозиції надання йому неправомірної вигоди, не залучення свідків вказаної пропозиції, не повідомлення про пропозицію надання неправомірної вигоди керівництва, свідомому ігноруванні вимог Національної поліції України та ГУ НП у Кіровоградській області щодо безумовного дотримання чинного законодавства і не допущення протиправних дій, що загалом підірвало авторитет Національної поліції України, зокрема ГУ НП у Кіровоградській області та застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (т.1 а.с.214-222).
Згідно з підпунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Законом України "Про Дисциплінарний статут" від 15.03.2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, відповідно до статті 11 якого за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до ч.1, 2 ст.1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським  Конституції  і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Частиною 3 ст.1 Дисциплінарного статуту в доповнення до ст.18 Закону №580-VІІІ на поліцейського покладаються, такі обов`язки, зокрема: 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.
Згідно зі ст.12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч.1 ст.13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту).
Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення із служби в поліції. 
Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.
В свою чергу пунктами 1,2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з ч.1  ст.17 Закону №580-VІІІ  поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Поліцейський, зокрема, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.1, 2 ч.1  ст.18 Закону №580-VІІІ).
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016  № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;
Дотримання вищезазначених вимог Закону, Дисциплінарного статуту та Правил етичної поведінки поліцейських є обов`язком кожного поліцейського незалежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.
У відповідності до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Позивач прийняв присягу працівника поліції та добровільно взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і які він повинен дотримуватися.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі наказу №598 від 08.04.2019р. "Про призначення проведення службового розслідування", було проведено службове розслідування за фактом затримання 06.04.2019 року в порядку ст.208 КПК України помічника чергового СРПП №1 Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області сержанта поліції Западенка В.А. та оголошення йому про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (т.1 а.с.82).
Згідно з висновком службового розслідування від 22.04.2019 року №4112/02/3-2017 встановлено, що 06.04.2019 року до ГУ НП в Кіровоградській області надійшла інформація про те, що того ж дня, близько 9:30 год. працівниками ДБР НП України, спільно з співробітниками військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України та Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, за отримання неправомірної вигоди в сумі 4000 грн., в порядку ст.208 КПК України, затримано помічника чергового СРПП №1 Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУ НП в Кіровоградській області Западенка В.А. 
В ході службового розслідування встановлено, що з 08:00 год. 01.04.2019р. по 08:00 02.04.2019р., ОСОБА_1 заступив у добовий наряд в складі ГРПП разом з поліцейським СРПП №2 Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП капралом поліції Андреєвим С.Ф. 
02.04.2019 року, близько 02.00 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рухаючись у м. Бобринець на службовому автомобілі, побачили транспортний засіб "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, який рухався попереду з технічною несправністю, у вигляді непрацюючої підсвітки заднього номерного знаку. Побачивши вказане порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на підставі п.2 ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", прийняли рішення про зупинення вказаного вище транспортного засобу та за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів зупинили його. В подальшому, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не взявши  цифрову нагрудну відеокамеру, вийшли зі службового автомобіля і підійшли до зупиненого транспортного засобу "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_1 , водієм якого виявився мешканець с. Новоандріївка, Бобринецького району - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Після чого ОСОБА_1 , в порушення вимог п.п.1.11 доручення ГУ НП в Кіровоградській області "Про використання цифрових нагрудних (відеорегістраторів) працівниками груп реагування патрульної поліції відділів та відділень  поліції  ГУ НП в Кіровоградській області" від 09.06.2018р. №2430/04/25-18, не взявши та не здійснивши відеофіксацію при контакті з ОСОБА_2 , представився останньому та повідомив про причину зупинки транспортного засобу, а ОСОБА_3 зовні оглядав транспортний засіб останнього. Після чого ОСОБА_3 повернувся до службового автомобіля, а ОСОБА_1 продовжив розмовляти із ОСОБА_2 та попросив останнього пред`явити документи на право керування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу "Volkswagen Golf", д.н.з. НОМЕР_1 .
При спілкуванні з ОСОБА_2 , перебуваючи на проїзній частині автомобільної дороги, ОСОБА_1 запідозрив ОСОБА_2 у керуванні транспортного в стані алкогольного сп`яніння, однак ОСОБА_2 заперечив вживання алкогольних напоїв. В подальшому, ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою технічного засобу "Drager Alkotest", на що останній категорично відмовився, оскільки на місці не було свідків. Після чого, ОСОБА_1 , в порушення п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, не запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі та запросив останнього сісти до службового автомобіля. ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2 про настання відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, але в порушення вимог ч. 2 ст.18 та ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", пп.1,2,4,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту НПУ, пп.1,2,5 ч.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України, ч.1 ст.22 та ч.1 ст.24 Закону України "Про запобігання корупції", ст.68 Конституції України та ч. 3 розд.4 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, використовуючи свої службові повноваження, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, за рахунок інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, висунув ОСОБА_2 незаконну пропозицію щодо передачі йому неправомірної вигоди в розмірі 4000 грн. за непритягнення останнього до адміністративної відповідальності, на що ОСОБА_2 погодився та відповів, що грошові кошти зможе надати через кілька днів. В свою чергу ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій погодився та залишив ОСОБА_2 свій номер мобільного телефону. 
06.04.2019 року, близько 9:20 хв. ОСОБА_2 прибув до раніше обумовленого з ОСОБА_1 місця, а саме до АЗС "Авіас", розташованої по вул. Промислова,1б, в м. Бобринець Кіровоградської області, де очікував на останнього для подальшої передачі його неправомірної вигоди.
06.04.2019 року, ОСОБА_1 , перебуваючи в добовому наряді в складі ГРПП, разом з поліцейським СРПП №1 старшим сержантом поліції ОСОБА_4 , одягнені в однострій, екіпіровані спеціальним засобами, цифровою нагрудною відеокамерою та вогнепальною зброєю, під керуванням ОСОБА_1 , рухались на службовому автомобілі "СКС MOU - 04МП", д.н.з.НОМЕР_2 , із інспектором СРПП №3 Бобринецького відділення поліції Новоукраїнського ВП ГУ НП в Кіровоградській області, лейтенантом поліції ОСОБА_5, який перебував після наряду, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї та спеціальних засобів.
Близько 09:20 ОСОБА_1 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 , під`їжджаючи до виїзду з м. Бобринець, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення, прибув до АЗС "Авіас", що розташована за адресою - м. Бобринець, вул. Промислова,1Б, де його чекав останній.
Зупинившись на території АЗС до службового автомобіля на заднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_2 , де ОСОБА_1 , в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 неправомірну вигоду в розмірі 4000 грн., за непритягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, які в подальшому поклав до  правої кишені штанів.
Після отримання вказаної частини неправомірної вигоди, ОСОБА_1 затримано працівниками військової прокуратури Кіровоградського гарнізону Південного регіону України, спільно із співробітниками Кіровоградського управління ДВБ НП України, військової прокуратури Кіровоградського гарнізону.
Враховуючи зазначені обставини комісія дійшла висновку, що позивачем було допущено порушення вимог Присяги працівника поліції та норм законодавства України та інструкцій якими повинен керуватися поліцейський, що виразилось у виявленні та подальшому не складанні ряду адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_2 за вчинення дій передбачених ч.1 ст.121 та ч.1 ст.130 КУпАП, нездійсненні відеофіксації при контакті з останнім, не запропонуванні ОСОБА_2 у проходженні огляду на стан сп`яніння в найближчому медичному закладі, не відсторонені ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, не відмовлення від пропозиції надання йому неправомірної вигоди, не залучення свідків вказаної пропозиції, не повідомлення про пропозицію надання неправомірної вигоди керівництва тобто недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських (т.1 а.с. 214-222).
Згідно з п.7 р. IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок №893 кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.
Проте позивач від надання пояснень в ході службового розслідування відмовився, будь-яких пояснень та доказів на спростування обставин встановлених розслідуванням не подав.
Враховуючи обставини не надання позивачем пояснень під час службового розслідування, суд першої інстанції під час судового розгляду справи, допитавши свідків по справі та дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи в т.ч. матеріали службового розслідування вірно встановив те, що під час проведення службового розслідування ГУНП в Кіровоградській області достовірно встановлено факт підтвердження відомостей, які стали підставою для його призначення. Факт вчинення позивачем встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме за скоєння дисциплінарного проступку до позивача правомірно застосовано стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Отже, підстави для задоволення позову відсутні. 

Щодо аргументів позивача проте, що в кримінальному провадженню по обвинуваченню його у скоєнні злочину, не було встановлено його вини у вчиненні злочину, вирок суду відносно нього відсутній, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи у висновку службового розслідування від 22.04.2019 року №4112/02/3-2017 відсутні висновки щодо вчинення позивачем кримінального правопорушення. Проте матеріалів службового розслідування достатньо для висновку проте, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, а саме порушення вимог Присяги працівника поліції та норм законодавства України та інструкцій якими повинен керуватися поліцейський. Зазначені висновки залишились не спростованими і були вірно кваліфіковані комісією.
У постановах Верховного Суду України від 29.09.2015 р. (справа № 21-1288а15) та від 20.10.2015 р. (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Вчинки, що дискредитують працівників поліції пов`язані, насамперед, із низкою моральних вимог, які ставляться до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника органів поліції, необхідно розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою поліції у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та безпосередньо органів поліції.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що службовим розслідуванням не вирішувалось питання про обґрунтованість обвинувачення позивача, яке здійснюється в межах досудового розслідування, а лише перевірились дії позивача на предмет дотримання вимог, що ставляться до поліцейського та наявності в його діях складу дисциплінарного проступку.
Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього за ч. 3  ст. 368 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах та окремо зібраних доказах. Звільнення позивача відбулось не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див.рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі  «X.. Austria»  про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatisрішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C.  v.» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №  34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача щодо невидачі йому бодікамери, за невикористання якої його було звільнено та відсутності у нього повноважень на складання адміністративних матеріалів, оскільки згідно з поясненнями опитаного під час службового розслідування ОСОБА_3 бодікамера знаходилась в салоні службового автомобіля, тобто позивач мав можливість її використати, однак не зробив цього під час спілкування з ОСОБА_2 , крім того, про наявність обставин неможливості складання ним адміністративних матеріалів позивач при призначенні в наряд своє керівництво не повідомляв, та під час наряду старшему наряду ОСОБА_3 не доповідав, та не просив його скласти такий адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 замість нього, хоча мав можливість зробити це. При цьому, суд звертає увагу на те, що  факт складання позивачем адміністративних матеріалів підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи, а саме відомостями відповідача щодо складених адміністративних матеріалів в 2019 році (т.1 а.с.195-201).
Щодо доводів позивача про ненадання судом першої інстанції оцінки кожному його аргументу, порушення судом першої інстанції п.1 ч.3 та п.6 ч.4 ст.246 КАС України слід зазначити наступне. 
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно з пунктом 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано належну та достатню оцінку аргументам позивача. Доводи позивач щодо порушення судом першої інстанції п.1 ч.3 та п.6 ч.4 ст.246 КАС України не зайшли свого підтвердження. 
Щодо доводів позивача викладених в апеляційній скарзі які полягають у нерозумінні ним у чому саме полягало порушення ним Присяги та законодавства України слід зазначити, що таке не розуміння не впливає на правильність рішення суду першої інстанції та не є підставою для його скасування. 
Щодо інших аргументів позивача викладених в апеляційній скарзі, слід зазначити, що вони аналогічні аргументам викладеним у позові, правильну оцінку яким вже було надано судом першої інстанції під час розгляду справи. 
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зазначений обов`язок відповідач виконав. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення  без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

                                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року у справі №340/1502/19 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 23 січня 2020 року.
                    Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко