ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/17925/14 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючий - Огороднік К. М.,  Ткаченко Н.Г., Банасько О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду   від 19.08.2019
за позовом ліквідатора Фізичної особи-підприємця Гордійчука І.О. арбітражного керуючого Степаненка В.В.
до відповідачів: 
1. ОСОБА_1 ,
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДВЕСТ"
про визнання договорів недійсними та скасування рішення про їх державну реєстрацію
в межах справи № 910/17925/14
за заявою Фізичної особи-підприємця Гордійчука І.О.
про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

26.10.2016 між Гордійчуком І.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІДВЕСТ" було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за номером № 2790.

31.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІДВЕСТ" та                       ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом                   Олофінським О.В. за номером № 5995.

Ліквідатор боржника арбітражний керуючий Степаненко В.В., звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд визнати договори недійсними та скасувати рішення про їх державну реєстрацію.

За твердженням позивача боржник без відома ліквідатора боржника відчужив належне йому майно, що суперечить приписам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції ухвали суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі №910/17925/14 позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 2790 від 26.10.2016, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М. щодо квартири АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 5995 від 31.10.2016, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Олофінським О.В. щодо квартири АДРЕСА_1 . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 32131091 від 31.10.2016. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду,                  ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі № 910/17925/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ліквідатора фізичної особи-підприємця Гордійчука І.О., арбітражного керуючого Степаненка В.В. 

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 у справі №910/17925/14 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі № 910/17925/14.

Ухвалу суду мотивовано тим, що апелянт звернувся з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі № 910/17925/14 після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення;

Крім того, апеляційний суд зазначив, що апелянт належним чином повідомлявся про судові засідання у справі та йому надсилалася судом копія судового рішення у справі, яка повернулася із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», до того ж, інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судові рішення як за допомогою контакт-центру суду, так і за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, зокрема, через Єдиний державний реєстр судових рішень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу та виклад позиції інших учасників справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2018 у справі № 910/17925/14 та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний господарський суд не звернув увагу на те, що Господарський суд м. Києва взагалі не призначав справу до розгляду по суті, а прийняв судове рішення у підготовчому судовому засіданні без наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ГПК України.

Крім того, скаржник зазначає, що при вирішенні питання поновлення строку на подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі № 910/17925/14, суд апеляційної інстанції повинен був звернути увагу на те, що апелянт не інформувався судом про розгляд справи за його участі, а тому був наявний випадок, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 261 ГПК України, з огляду на що - присічний строк терміном в один рік після складення повного тексту судового рішення, не підлягав застосуванню.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо суті касаційної скарги

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Предметом касаційного перегляду у даній справі є ухвала суду апеляційної інстанції, якою відповідачу було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2018 у справі № 910/17925/14. З огляду на зазначене Суд відхиляє доводи скаржника про можливі порушення процесуального права судом першої інстанції під час ухвалення рішення місцевим господарським судом щодо задоволення вимог ліквідатора боржника - ФОП Гордійчука І.О. арбітражного керуючого Степаненка В.В. до ОСОБА_1 , оскільки рішення суду першої інстанції, у даному випадку, не є предметом касаційного перегляду. 

Здійснивши перевірку правильності застосування апеляційним господарським судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали та оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке. 

Положення статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. 

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 261 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, Господарським судом м. Києва у судовому засіданні 13.03.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення у справі №910/17925/14. Повний текст рішення складено 23.03.2018. Тобто, останнім днем для звернення з апеляційною скаргою було 12.04.2018. Натомість, ОСОБА_1 лише 26.07.2019 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2018 у справі №910/17925/14, тобто з пропуском встановленого строку на апеляційне оскарження. 

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилався на необізнаність існування оскаржуваного рішення. 

Апеляційним господарським судом встановлено, що розгляд справи судом першої інстанції неодноразово відкладався, а відповідні ухвали суду надсилались на відомі суду адреси з метою повідомлення відповідача про такий розгляд. Зокрема, копії ухвал про призначення заяви ліквідатора до розгляду від 20.04.2017 та від 15.09.2017, про відкладення розгляду справи від 16.11.2017 та від 12.12.2017, про призначення підготовчого засідання від 30.01.2018, а також копія оскаржуваного рішення від 13.03.2018 надсилались місцевим господарським судом на адресу ОСОБА_1 :                  АДРЕСА_1 та були повернуті на адресу суду з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання". 

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 12.10.2017 про відкладення розгляду справи на 16.11.2017, яка надіслана на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , а також ухвала від 30.01.2018 про призначення підготовчого засідання на 13.03.2018, яка надіслана на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , були вручені безпосередньо відповідачу, про що свідчать відповідні зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1, арк. с. 142, 228). 

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2018 у справі №910/17925/14 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 29.03.2018. Судом апеляційної інстанції зроблено вірний висновок, що, з урахуванням Закону України "Про доступ до судових рішень", ОСОБА_1 не був позбавлений можливості бути ознайомленим з рішенням суду першої інстанції, яке знаходиться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та своєчасно звернутись з апеляційною скаргою.

Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного господарського суду із посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, про те, що сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу. 

Окрім того, згідно ст. 332 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому скаржник повинен був цікавитись станом майна і судовими справами щодо цього майна, яке, на думку скаржника, йому належить на праві співвласності.

В рішенні Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" зроблено висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушення або неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень ч. 2 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України та погоджується із законним та обґрунтованим висновком суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження. 

Колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п.     27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003). 

Висновки щодо застосування норми права

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана скаржником до суду апеляційної інстанції після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, а скаржником не наведено поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, вірним є висновок апеляційного господарського суду про відмову у відкритті апеляційного провадження відповідно до ч. 2 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що ухвала суду апеляційної інстанції у даній справі прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 308, ст. 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга ОСОБА_1   підлягає залишенню без задоволення, а прийнята у справі ухвала Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 300, 301, п. 1 ч. 1 ст. 308,   ст.ст. 309,  315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду   від 19.08.2019 у справі №910/17925/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                                       Огороднік К.М.

Судді                                                                                                                Банасько О.О.

                                                                                                                         Ткаченко Н.Г.