П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 лютого 2020 р.	м.Одеса	Справа № 489/5044/19	
Головуючий в 1 інстанції: Рум`янцева Н.О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
доповідача, судді - Димерлія О.О.
суддів - Єщенка О. В., Танасогло Т.М.,
розглянувши в порядку письмового апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 року по справі № 489/5044/19 за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти ТОР Управління патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції у Миколаївській області Лазаренка Євгена Володимировича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовом до інспектора взводу 2 роти ТОР Управління патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції у Миколаївській області Лазаренка Євгена Володимировича про скасування постанови серії АПО18 № 711529 від 06.09.2019 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06 вересня 2019 року інспектором патрульної поліції відносно нього винесено постанову, зі змісту якої вбачається, що 06.09.2019 року о 23 год. 35 хв. він курив сигарету на дитячому майданчику за адресою: м. Миколаїв, біля будинку № 36 по вулиці 1 Лінія, де відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України "Про заходи щодо зменшення та попередження вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення", куріння заборонено. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Також винесена постанова не відповідає вимогам закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, а саме: дитячий майданчик не знаходиться біля будинку № 36 по вулиці 1 Лінія, а він розташований між будинками № 14 по пр-ту Миру , № 36 та № 38 по вул . 1 Лінія та рестораном "Півний дурінь". Крім того, він курив сигарету на проїжджій частині вулиці, яка не відноситься до місць на яких заборонено куріння тютюнових виробів. Працівником поліції не доведено належними та допустимими доказами того факту, що він курив сигарету саме на дитячому майданчику. 
На підставі викладеного, позивач просить суд скасувати постанову серії АПО18 № 711529 від 06.09.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1  ст.175-1 КУпАП, а провадження по справі закрити.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Відмовляючи в задоволені позовних вимог,суд першої інстанції виходив з того, що при досліджені наданих відповідачем відео доказів 20190907082422000653 з відеореєстратора DM-3995 на 00:00:12 хвилині зафіксовано, як інспектор роз`яснює позивачу, що місце, де він курив сигарету - дитячий майданчик, а на відеозаписі 20190907082504000660 на 00:00:37 хвилині, зафіксовано місце на якому наявна дитяча пісочниця.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У своїй скарзі апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального та  матеріального права, зазначає, що задовольняючи позов, судом першої інстанції не були належним чином досліджені обставини справи, а також наявні в матеріалах справи докази, яким не було надано належної оцінки.
Відповідно до приписів ст. 311 КАС України  встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2019 року о 23 год. 35 хв. ОСОБА_1 курив сигарету на дитячому майданчику за адресою: м. Миколаїв, біля будинку № 36 по вулиці 1 Лінія , де відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України "Про заходи щодо зменшення та попередження вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення", куріння заборонено, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 175-1 КУпАП.
Внаслідок цього, 06 вересня 2019 року постановою АПО18 № 711529 по справі про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.
В адміністративному позові позивач зазначає, що він курив сигарету на проїжджій частині вулиці, яка не відноситься до місць на яких заборонено куріння тютюнових виробів.
На відеозаписі наданого відповідачем 20190907082422000653 з відеореєстратора DM-3995 на 00:00:12 хвилині зафіксовано, як інспектор роз`яснює позивачу , що місце, де він курив сигарету - дитячий майданчик, а на відеозаписі 20190907082504000660 на 00:00:37 хвилині, зафіксовано місце на якому наявна дитяча пісочниця.
Враховуючи наведене, суд вважає, що вина позивача у вчиненні зазначеного порушення доведена повністю.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Відповідно до ст. 175-1 КУпАП куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено  законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради, - тягне за собою попередження або накладення штрафу від трьох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 175-1 КУпАП інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.
Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 175-1 цього Кодексу.
Використання у зазначених вище нормах формулювань "органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-24420 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року № 724/716/16-а.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 26.12.2019 року № 724/716/16-а, про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор.
В даному випадку ані Департамент патрульної поліції Національної поліції України, ані його структурний підрозділ - Управління патрульної поліції в Миколаївській області до участі у справі в якості належного відповідача судом першої інстанції залучено не було.
Положення частини другої-третьої статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.  Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи задовольняючи позовні вимоги до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Проте суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 175-1 КУпАП, пред`явлений до інспектора взводу 2 роти ТОР Управління патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції у Миколаївській області Лазаренка Євгена Володимировича, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
Жодних доказів того, що суд запропонував позивачу здійснити заміну другого відповідача матеріали справи не містять.
За змістом частини сьомої статті 48 КАС України в нині діючій редакції заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.
Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2019 року по справі № 489/5044/19 - скасувати та прийняти нове рішення суду. 
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти ТОР Управління патрульної поліції лейтенанта патрульної поліції у Миколаївській області Лазаренка Євгена Володимировича про скасування постанови - відмовити.
        Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.   Єщенко О.В.