22-ц/804/620/20 
                                                                                223/983/19 
                                               
П О С Т А Н О В А
                                                  Іменем України

                                                                            Єдиний унікальний номер 223/983/19 
                                                                            Номер провадження 22-ц/804/620/20
22 січня 2020 року                                                                                      місто Маріуполь 
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                 головуючого судді Лопатіної М.Ю.
                 суддів - Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.
                 за участю секретаря -  Сікори М.М.
сторони:
заявник - ОСОБА_1 
заінтересована особа - ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного окремого провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 01 листопада 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-       
          
                                                В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 22 листопада 2007 року було розірвано, після чого вони продовжували проживати сумісно. Протягом останнього часу ОСОБА_2   вчиняв психологічне та  фізичне насильство відносно неї.  Так, ОСОБА_2 вчиняв сварки, під час яких ображав її нецензурною лайкою, принижував, залякував, спричиняв тілесні ушкодження і з даного приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Зокрема, 17 серпня 2019 року в приміщенні магазину «Посуд», де вона працює, за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки,  ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс їй тілесні ушкодження, внаслідок чого вона звернулась до поліції з заявою, яка  була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім того, вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів за фактами спричинення ОСОБА_2 домашнього насильства, за якими складались адміністративні протоколи. У зв`язку з вчиненням ОСОБА_2 вищезазначених дій, вона була вимушена піти зі свого постійного  місця проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 до своїх батьків, які мешкають за  адресою: АДРЕСА_3 . Також вона  звернулась до Благодійної організації «Слов`янське серце» за психологічною та юридичною допомогою. На підставі викладеного, просила  видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та встановити заходи тимчасового обмеження прав останнього  строком на шість місяців у вигляді:
заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця її проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування, за такими адресами:  АДРЕСА_4 (місце реєстрації);  АДРЕСА_3 (місце тимчасового перебування);  85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця 30-річчя Перемоги, будинок 14 (місце роботи - магазин «Посуд»); 
заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; 
заборони ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 01 листопада 2019 року заяву про видачу обмежувального припису задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , в якому визначені наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 : заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 25 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , за такими адресами:  АДРЕСА_6 (місце тимчасового перебування);  85670 , Донецька область, місто Вугледар, вулиця 30-річчя Перемоги, будинок 14 (місце роботи - магазин «Посуд»); заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати  ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Встановлено строк дії обмежувального припису в 6 (шість) місяців. В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд дав неправильну оцінку доказам у справі, зокрема витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019050540000157, за даними якого йому інкримінується заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.125 КК України, при цьому не врахував, що  на теперішній час вказані матеріали кримінального провадження знаходяться в Мар`їнському районному суді Донецької області тільки на стадії призначення підготовчого засідання, тому його вина у вчиненні злочину  не  доведена в законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду. Також  місцевий суд  прийняв до уваги наявність адміністративного провадження у Вугледарському міському суді Донецької області  про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, проте матеріали даної адміністративної справи були повернуті судом на дооформлення до Вугледарського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області. Таким чином, його вина у вчиненні домашнього насильства не доведена, а тому  суд ухвалив необґрунтоване рішення про видачу обмежувального припису щодо нього.
Також вважає безпідставним заборону його перебування в магазині «Посуд» за адресою: АДРЕСА_7 , оскільки це підприємство не є  місцем роботи ОСОБА_3 .

Заявник  своїм правом  на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

В судовому засіданні апеляційної інстанції заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник адвокат Воробцов Р.С. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Заявник в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена  належним чином, згідно заяви, просила справу розглянути без її участі.     
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заінтересованої особи та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню  з таких підстав.
Згідно п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення цим вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 22 листопада 2007 року було розірвано (а.с.10), після чого вони продовжували проживати сумісно у належній їм квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник зазначала, що на протязі останнього часу ОСОБА_2   вчиняв психологічне та  фізичне насильство відносно неї, а саме вчиняв сварки, під час яких ображав її нецензурною лайкою, принижував, залякував, спричиняв тілесні ушкодження.

З цього приводу ОСОБА_1 неодноразово зверталась до правоохоронних органів, де за її зверненнями відкриті кримінальні провадження,  відомості про які внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, а також складались протоколи про адміністративні правопорушення.

Так зокрема, 18 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на те, що 17 серпня 2019 року о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні магазину «Посуд», який розташовано у будинку АДРЕСА_8 , умисно наніс їй тілесні ушкодження. Вказана заява ОСОБА_1 внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019050540000157 від 18 серпня 2019 року з попередньою правовою кваліфікацією дій ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 11).

Також суд встановив, що відносно ОСОБА_2 Вугледарським ВП Волноваського ВП ГУНП України в Донецькій області в жовтні 2017 року та в липні 2019 року складались протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності  за вчинення домашнього насильства, відповідальність за що передбачена ст. 173-2 КУпАП (а.с.47-48).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви та видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають конфліктні ситуації і наявні очевидні ризики заподіяння домашнього насильства ОСОБА_2 відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , з метою застосування превентивного засобу стримування та попереджання повторення неправомірних дій зі сторони кривдника,  є підстави для заборони ОСОБА_2 протягом шести місяців наближатися на відстань ближче 25 метрів до місця проживання (перебування), роботи ОСОБА_1 , вести листування, телефонні переговори з останньою  або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, а також  особисто і через третіх осіб розшукувати  ОСОБА_1 , переслідувати її.

  При цьому, при визначенні обмежувальних заходів,  місцевий суд заборонив ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 25 метрів до місця  роботи ОСОБА_1   - магазину «Посуд», розташованому за адресою:  АДРЕСА_7 .
        
      Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.
      Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.
       Пунктами 3, 4, 14,17 частини першої статті 1 Закону визначено, що:
       домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
       економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла […] або можливості користування ним (пункт 4 частини першої статті 1 Закону);
       психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 
      фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру;
      Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
      Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу  обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства.
      Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.
      Відповідно до частини третьої статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
      У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
      За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
      На підтвердження заявлених вимог, ОСОБА_1 надала належні та допустимі докази, які досліджені судом першої інстанції у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.
На підставі викладеного  місцевий суд дійшов правильного висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають конфліктні ситуації і саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, судом заборонено ОСОБА_2 протягом шести місяців  наближатися на відстань ближче 25 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 ,  вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, а також  особисто і через третіх осіб розшукувати  ОСОБА_1 , переслідувати її.
Разом з тим, застосовуючи такий  захід тимчасового обмеження прав  ОСОБА_2    як  заборона останньому  наближатися до місця роботи ОСОБА_1 , а саме  до магазина «Посуд», що розташований за адресою:  АДРЕСА_7 , суд не з`ясував, чи є це торгове підприємство дійсно місцем роботи заявника. 
Згідно довідки, яку надав  апеляційному суду ОСОБА_2 ,  заявник з 13 серпня 2018 року працює машиністом на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая». Інформації про інше місце роботи ОСОБА_1 матеріали справи не утримують.

Отже в цій частині рішення суду першої інстанції  є необґрунтованим через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що заявник не довела в суді належними доказами вчинення відносно неї домашнього насильства, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, які досліджені належним чином, а результат указаної процесуальної дії викладено у мотивувальній частині оскарженого судового рішення. 

При цьому у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечував проти того, що між ним та заявником виникали конфлікти, результатом яких було складання протоколів про притягнення його до відповідальності  за вчинення домашнього насильства (ст. 173-2 КУпАП), а також порушення відносно нього двох кримінальних справ, що знаходяться  в провадженні Мар`їнського суду Донецької області за ч.1 ст. 125 КК України та ч. 2 ст. 125 КК України, де потерпілою виступає ОСОБА_1 .  
  
Таким чином, оскаржене судове рішення в частині заборони ОСОБА_2 наближатися до магазину «Посуд» підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.
У іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 01 листопада 2019 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису в частині   заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 25 метрів до магазину «Посуд», що розташований за адресою:  АДРЕСА_7 .
Відмовити  ОСОБА_1 в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису в частині  заборони ОСОБА_2 наближатися до магазину «Посуд», що розташований за адресою:  АДРЕСА_7 .
               В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту. 

Повний текст постанови складений  23 січня 2020 року.  

Судді: