Номер провадження: 22-ц/813/1641/20 
Номер справи місцевого суду: 509/2238/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 30

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: ПрАТ «Європейський Страховий Союз», про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -         
ВСТАНОВИВ:

22 червня 2016 року представник позивача звернувся з позовом до суду, який було уточнено 24 березня 2017 року, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 13398,5 доларів США (в разі неможливості передачі пошкодженого КТЗ відповідачу), застосувавши офіційний курс Національного Банку України, гривні до долару США на день ухвалення рішення судом, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 105000 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 усі додаткові витрати понесені у зв`язку із подачею даного позову (т. 1, а.с. 4-5).
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року позов задоволено частково. Стягнено з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 308232 грн 98 коп. Стягнено з  ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 понесені позивачем судові витрати у розмірі 50582 грн 32 коп., які складаються з: - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47500 грн; - витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3082 грн. 32 коп (т. 1, а.с. 241-243).
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В апеляційній скарзі сторона послалась на безпідставне покладення судом в основу свого рішення судової експертизи та визначених нею результатів в частині розміру завданої шкоди, безпідставне неврахування висновків товарознавчої експертизи (т. 2, а.с. 3-7).
Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Громіка Р.Д. від 16.07.2018 року було відкрито апеляційне провадження в справі (т. 2, а.с. 15-16). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16.07.2018 року справа була призначена до розгляду (т. 2, а.с. 17). 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14.11.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача: ПрАТ «Європейський Страховий Союз», про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою повернуто до Овідіопольського районного суду Одеської області для розгляду заяви про виправлення описки (т. 2, а.с. 45-46). 
Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», було ліквідовано Апеляційний суд Одеської області та створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі. Справу в порядку автоматичного розподілу передано для розгляду під головування судді Дрішлюка А.І. 
До матеріалів справи приєднано відзив на апеляційну скаргу (т.2, а.с. 22-23).
Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. 
Від адвоката позивача Татури ОСОБА_4 надійшло клопотання слухати справу за його відсутності, в якому він також просив стягнути судові витрати, понесені в процесі розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції. 
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення компенсації завданої матеріальної шкоди.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та відхиляючи їх апеляційний суд виходить з наступного. 
Судом першої інстанції було встановлено, що 11 лютого 2016 року, приблизно о 13:00, водій, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA SCION реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Ковель-Яготин, проявив неуважність, не вибрав небезпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, а саме ожеледицю на проїзній частині, здійснив виїзд на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser 120 Prado», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП автомобілю «Toyota Land Cruiser 120 Prado», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 завдано механічні пошкодження.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року по справі № 283/474/16-п (суддя Бочаров А.І.) ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (т.1, а.с. 10). Постановою Апеляційного суду Одеської області від 02.06.2016 року (суддя Балабан В.Ф.) зазначену постанову суду першої інстанції залишено без змін та вона набрала законної сили (т.1, а.с. 11). Таким чином, згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої була винесена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наведеного вбачається правильним висновок суду першої інстанції, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 11 лютого 2016 року за участю автомобілів «Toyota Scion» та «Toyota Land Cruiser 120 Prado» є страховим випадком, при цьому цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «Європейський Страховий Союз», яка здійснила відповідну виплату (т.1, а.с. 184-194).
В матеріалах справи наявний висновок № 2679/16-54 від 31.03.2016 року Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз (т.1, а.с. 18-36) згідно з яким розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser 120 Prado», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП склала 538 019 грн. 20 коп. (т.1, а.с. 22 оборот). 
Згідно зі звітом № 69-D/18/1 від 29.02.2016 року з врахуванням того, що вартість відновлюваного ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість, то вартість матеріального збитку було визнано рівною вартості вказаного транспортного засобу на момент ДТП без врахування ВТВ в розмірі 665 977 грн 40 коп. (т.1, а.с. 53-56). 
Відповідно до Висновку № 4202 від 29.12.2016 року судової автотоварознавчої експертизи Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз по визначенню матеріального збитку, вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser 120 Prado», в результаті ДТП становить 342 446 грн., що в врахуванням курсу НБУ відносно доларів США склало 13398,5 доларів США (в разі неможливості передачі пошкодженого КТЗ відповідачу) (т.1, а.с. 81). Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції за клопотанням представника відповідача експерт Воротинцев В.В. під присягою повністю підтвердив висновки проведеною ним експертизи (т.1, а.с. 235).
Відповідно судом першої інстанції було правильно зроблено висновок, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13398,5 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день винесення рішення за курсом НБУ, з урахування отримання позивачем страхового відшкодування у сумі 50000 грн, становить 308232 грн 98 коп. (358232,98 грн – 50000 грн = 308232,98 грн). при цьому відхиляється посилання апелянта на невірне визначення дати, на яку здійснюється визначення розміру матеріальної шкоди, оскільки розмір шкоди визначається на момент розгляду справи в суді (п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92). Так само відхиляються посилання апелента на невірність висновків експерта, оскільки вони не підтверджуються жодним альтернативним експертним висновком, при тому що визначення розміру завданої шкоди потребує спеціальних знань, а тому і спростування висновків спеціаліста /експерта повинно здійснюватися шляхом надання альтернативного висновку експерта /спеціаліста. Загалом апеляційний суд з врахуванням принципу змагальності сторін в цивільному процесі та правил про належність та допустимість доказів зауважує, що позиція сторони не може ґрунтуватися виключно на критиці доказів, наданих іншою стороною, якщо стороною не надається альтернативних доказів з дотриманням правил допустимості, належності, достовірності та достатності. 
Так само відхиляють посилання апелянта на необґрунтованість стягнення витрат на правову допомогу, оскільки право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Частково задовольняючи вимоги в цій частині суд виходив з розміру фактично понесених витрат стороною, про що прямо вказано в рішенні суду першої інстанції та що відповідає наданим стороною доказам (т.1, ас. 159, 169). Послуги по справі надавались адвокатом ОСОБА_6 Г.І. та фахівцем в галузі права ОСОБА_7 . Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якими судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).
Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи скарги не впливають на оцінку спірних правовідносин, оскільки стосуються фактів поза межами оцінки. 
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростували висновків суду першої інстанції, в цілому зводяться до критики позиції позивача та жодними доказами не підтверджуються, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дрішлюк

               Р.Д. Громік

П.М. Черевко

17.02.2020 року                                                                 м. Одеса