ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/796/19	

головуючий суддя І інстанції – Кисіль Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року в адміністративній справі № 280/796/19 за позовом  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до  Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій,- 

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ заступника начальника відповідача від 18.12.2018 №2146; 
- визнати протиправними дії щодо проведення з 18.12.2018 по 21.12.2018 позапланової перевірки діяльності позивача на підставі наказу заступника начальника відповідача від 18.12.2018 №2146;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу                              № ЗП2444/565/АВ/ТД-8С2 від 08.01.2019.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року адміністративний позов було задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу                                   № ЗП2444/565/АВ/ТД-8С2 від 08.01.2019, прийняту першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Дановським Володимиром Віталійовичем, якою на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 111690,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Запорізькій області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що з огляду на допущені позивачем порушення приписів трудового законодавства, оскаржувана постанова була прийнята обґрунтовано та у відповідності з приписами чинного законодавство.
ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 (зареєстрований за юридичною адресою: АДРЕСА_1 . Основним видом економічної діяльності є: - діяльність ресторанів, наданих послуг мобільного харчування (код КВЕД 56.10).
18.12.2018 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області було видано наказ № 2146 «Про проведення інспекційного відвідування», яким наказано провести інспекційне відвідування, зокрема ФОП ОСОБА_1 , з питань додержання законодавства про працю у термін до 21.12.2018 року.
18.12.2018 року ГУ Держпраці у Запорізькій області видано направлення № 1179 на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .
У період з 18.12.2018 по 21.12.2018 року  інспекторами ГУ Держпраці у Запорізькій області було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування від 20.12.2018 року № ЗП2444/565/АВ.
Відповідно до висновків Акту інспекційного відвідування від 20.12.2018 року                     № ЗП2444/565/АВ, відповідачем було встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 приписів ч.1, 3 ст.24 КЗпП України в частині допуску до роботи без укладання трудового договору в письмовій формі працівника Аріну (назвати своє прізвище вона відмовилася).
08.01.2019 відповідачем було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП2444/565/АВ/ТД-8С2, якою на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, на позивача було накладено штраф у розмірі 111690,00 грн. 
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наказу про призначення перевірки, діями щодо проведення перевірки та постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання протиправними дій по проведенню інспекційного відвідування та скасування спірного наказу відсутні. Зауважено, що постанова про накладення штрафу №ЗП2444/565/АВ/ТД-8С2 від 08.01.2019 є протиправною та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.
Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Згідно ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).
Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.
Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.
Зі змісту наведених правових приписів вбачається,  що у випадку порушення контролюючим органом порядку призначення інспекційного відвідування та незгоди з такими порушеннями, суб`єкт господарювання наділений правом не допускати посадових осіб відповідного контролюючого органу до проведення такого інспекційного відвідування.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач допустив уповноважених осіб відповідача до проведення інспекційного відвідування, призначеного на підставі наказу               від 18.12.2018 № 2146.
Отже, з огляду на наведенні правові норми та встановлені обставини справи, колегія  суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що допуск посадових осіб ГУ Держпраці до проведення перевірки невілює допущені процедурні порушення, а сам наказ про проведення інспекційного відвідування вважається фактично реалізованим, а тому скасування такого наказу про перевірку жодним чином не відновлюватиме порушені права та інтереси суб`єкта господарювання, що свідчить про відсутність правових підстав для скасування останнього та відповідно визнанню протиправними дій відповідача по проведенню такої перевірки.
Що стосується обґрунтованості прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу від 08.01.2019 року № ЗП2444/565/АВ/ТД-8С2, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою – сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 ( далі - Порядок № 509).
Відповідно до п. 2 Порядку № 509  штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі:
- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;
- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади;
- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Згідно з п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).
Відповідно до п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Приписами п. 7 Порядку № 509 встановлено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Отже, виходячи зі змісту приписів Порядку № 509, обов`язковою умовою для розгляду справи про накладення штрафу на підставі ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України за відсутності суб`єктів господарювання є дані про своєчасне сповіщення останнього та відсутності обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду.
Як свідчать встановлені обставини  справи, рішенням відповідача від 28.12.2018 року № ЗП2444/565/АВ/ТД.ІП розгляд справи про накладення штрафу було призначено  на 08.01.2019  року о 14:45.
Наведе рішення було направлено 02.01.2019 року позивачу на адресу: АДРЕСА_2 .
Згідно наданої відповідачем поштової роздруківки, здійсненої на підставі номеру поштового трекінгу, повідомлення про розгляд справи від 29.12.2018 за №08/03.4-06/10345 надійшло до відділу поштового зв`язку, яке розташоване у с. Миколаївка 05.01.2019 року (а.с. 64).
В свою чергу, будь-яких відомостей про отримання наведеного повідомлення позивачем до або включно 08.01.2019 року, відповідачем до суду подано не було.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що положення п. 6 Порядку № 509 покладають обов`язок по  інфомруванню суб`єктів господарювання про розгляд справи про накладення штрафу на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.
Обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.06.2019 року по справі №813/3415/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
В даному випадку, станом на час розгляду справи про накладення штрафу, у відповідача були відсутні докази щодо обізнаності позивача стосовно дати, часу та місця її розгляду, що в свою чергу мало наслідком позбавлення останнього права на участь в розгляді справи та надання пояснень по суті справи і, як наслідок здійснення належного розгляду справи.
При цьому, відомості відносно ухилення позивача від одержання повідомлення або вчинення останнім інших недобросовісних дій, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, в матеріалах справи відсутні та відповідачем наведені не були.
Інших доказів своєчасного сповіщення позивача про дату та час розгляду справи про накладення штрафу, в розумінні приписів ст.ст. 73-78 КАС України, відповідачем до суду надано не було.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу відповідач не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені чинним законодавством, що свідчить про наявність правових підстав для визнання її протиправною та скасування.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2019 року в адміністративній справі № 280/796/19 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав передбачених                 п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко