ПОСТАНОВА
Іменем України

19 лютого 2020 року 
Київ
справа №826/16851/15
адміністративне провадження №К/9901/37163/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:                Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 (головуючий суддя: Твердохліб В.А., судді: Желтобрюх І.Л., Костюк Л.О.) у справі №826/16851/15 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» про визнання протиправними дій (бездіяльності), зобов`язання вчинити певні дії , 

В С Т А Н О В И В:

17.08.2015 ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. (далі - відповідач-1 або Уповноважена особа Фонду), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2), третя особа: ПАТ «Банк «Київська Русь», в якому просила:
визнати протиправними дії (бездіяльність) Уповноваженої особи Фонду щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду надати Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Фонд включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників      ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
В обґрунтування позову зазначено, що протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) відповідачів порушено права та законні інтереси позивачки, як вкладника.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2016 адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. щодо невключення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Київська Русь» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
В іншій частині позов залишено без задоволення. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачами не доведено, а судом не встановлено підстав для визнання нікчемним договору № 25080-44.16, а також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Також суд акцентував увагу на тому, що Закон України від 23.02.2012 №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452-VI) не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме, що вкладом повинні бути лише кошти, внесені безпосередньо вкладником.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем-1 не доведено наявність правових підстав для невключення позивачки до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність уповноваженої особи Фонду є протиправною. Водночас необхідним є зобов`язання відповідача-1 подати відповідачу-2 додаткову інформацію про позивачку як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. задоволено.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2016 скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання протиправними дій (бездіяльності), зобов`язання вчинити певні дії.
За позицією суду апеляційної інстанції, для отримання відшкодування за вкладом фізичної особи за рахунок відповідача-2 мають бути наявні дві умови, а саме: особа має бути вкладником та повинна мати вклад.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачка не є владником у розумінні Закону №4452-VI, оскільки грошові кошти не залучені Банком від позивачки, а є такими, що надані як фінансова допомога від ПП «Сімекс Зооветсервіс», та відповідно позивачка не має договору банківського вкладу і не підпадає під дію статті 26 Закону №4452-VI в частині визначення осіб, як вкладників, та таких, які мають вклад.
Також суд апеляційної інстанції встановив, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.06.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено в повному обсязі та стягнуто з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 222567,67 грн, з них: сума коштів на рахунку в розмірі 190000,00 грн, сума втрат від знецінення грошей в сумі 3% річних - 1202,47 грн та індекс інфляції - 31365,20 грн.
З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачка має можливість отримати вказану суму шляхом виконання судового рішення за рахунок коштів банку у встановленому законодавством порядку.
Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка направила на адресу Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу (надійшла поштою 07.08.2017), у якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2016.
В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржниця зазначає, що ПП «Сімекс Зооветсервіс» не відноситься до суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України від 12.07.2001 №2664-ІІІ«Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», а отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні норми ЦК України, які регулюють питання надання коштів у позику. Позивачка звертає увагу, що договір поворотної фінансової допомоги є договором позики, а фінансова допомога є поворотною та безвідсотковою. Стверджує, що хоча кошти на її рахунок і надійшли від ПП «Сімекс Зооветсервіс», проте вони надійшли у її власність відповідно до ЦК України та відповідають визначенню «вклад», закріпленого в статті 2 Закону №4452-VI. Водночас зазначений Закон не встановлює обмежень в частині надходження коштів вкладу лише безпосередньо вкладником.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.08.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
13.10.2017 від відповідача-1 надійшло заперечення на касаційну скаргу, де Уповноважена особа Фонду просить залишити постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.
15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким КАС України викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І.(головуючий суддя), за результатами повторного автоматизованого розподілу від 18.06.2019 визначений новий склад суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17.02.2020 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Відповідач-2 та третя особа правом надання відзиву на касаційну скаргу не скористалися.
Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судом, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.03.2015 між ПАТ «Банк «Київська Русь» (Банк) та позивачкою (Клієнт) укладено договір банківського рахунку      №25080-44.16 в національній валюті, за умовами якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті України та здійснює його розрахунково-касове обслуговування.
19.03.2015 на поточний рахунок позивачки № НОМЕР_2 перераховано кошти у розмірі 190000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №7 від 19.03.2015; платник: ПП «Сімекс Зооветсервіс», банк платника ПАТ «Банк «Київська Русь»; отримувач: Букарасєва Л.О., банк отримувача: ПАТ «Банк «Київська Русь»; призначення платежу: поворотна фінансова допомога згідно договору від 19.03.2015.
19.03.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних».
На підставі вказаної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015 прийнято рішення №61 про запровадження з 20.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь».
На виконання постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно.
В подальшому, на офіційному сайті відповідача-2 опубліковано оголошення про те, що з 24.07.2015 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк «Київська Русь» через установи банків-агентів Фонду.
23.06.2015 позивачкою направлено заяву до Уповноваженої особи Фонду про включення її до Переліку вкладників і в Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Крім того, 01.07.2015 позивачка звернулася до регіонального відділення ПАТ АБ «Південний» із запитом щодо надання інформації про включення її до Переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Однак, станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом даних про позивачку до відповідного переліку вкладників включено не було.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд зазначає таке.
Законом №4452-VI установлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
За визначенням статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно частин 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, (…), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, (…). Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення № 14), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.
Суд зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката.
Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.
Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.
Відповідно до частини другої статті 37, частин другої та четвертої статті 38 Закону №4452-VI Фонд або його уповноважена особа протягом дії тимчасової адміністрації зобов`язані забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону, та повідомити сторони за договорами про нікчемність цих договорів і вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI (в редакції, чинній на дату укладення договору банківського вкладу) визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.
Так, Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04.07.2018 (справа №826/1476/15) зазначив, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.
У цьому рішенні суд зазначив також, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під «подрібненням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.
Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом. При цьому і положення статті 2 Закону №4452-VI визначають, що вкладом вважаються кошти, які надійшли до банку як безпосередньо від вкладника, так і для нього.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що вкладом вважаються лише кошти, які надійшли до банку безпосередньо від вкладника.
Водночас, судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням          Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.06.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Київська Русь» задоволено в повному обсязі та стягнуто з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 222567,67 грн, з них: сума коштів на рахунку в розмірі 190000,00 грн, сума втрат від знецінення грошей в сумі 3% річних - 1202,47 грн та індекс інфляції - 31365,20 грн.
Згідно відмітки на звіреній копії рішення Переяслов-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30.06.2015, судове рішення набрало законної сили 17.07.2015.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Відповідно до п. 5-4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.
Отже, вкладник та кредитор - це різні за своїм правовим статусом особи.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що позивачка на час звернення до суду з позовом 17.08.2015 втратила статус вкладника банку та набула статус кредитора банку, оскільки має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов`язань.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що позивачка має можливість отримати вказану суму коштів шляхом виконання судового рішення у встановленому законодавством порядку.
Водночас вимоги кредиторів задовольняються у порядку черговості, визначеному статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у результаті реалізації і продажу майна банку.
Відповідно до частини першої, третьої та четвертої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції прийнято правильне по суті рішення, проте з неправильним застосуванням норм матеріального права щодо закріпленого статтею 2 Закону №4452-VI поняття «вклад», у зв`язку з чим суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції від 04.07.2017 залишити без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 у справі №826/16851/15 змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.
В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 у справі №826/16851/15 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду:                                                            С. М. Чиркін
                                                                                          А.А. Єзеров
                                                                                          І.В. Саприкіна