ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 р.	Справа № 520/9672/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Зеленського В.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2019, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.11.19 у справі № 520/9672/19
          за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ"  
          до      Державної податкової служби України ,      Головного управління ДПС у Харківській області              
          про визнання незаконними та скасування рішень,зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
 Товариство з обмеженою відповідальністю "МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ", Товариство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі за текстом також – відповідач-1, ГУ ДФС у Харківській області) та Державної податкової служби України (надалі також – відповідач-2, ДПС України) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:
-          визнати рішення комісії ДПС у Харківській області №1257983/40184560 від 21.08.19 та №1257984/40184560 від 21.08.19 незаконними та скасувати їх;
-          зобов`язати ДПС України зареєструвати податкові накладні №3 від 31.07.2019 року та №4 від 31.07.2019 в Єдиному реєстрі податкових накладних;
-          визнати протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо внесення інформації про Товариство до АІС «Податковий блок» як підприємства із ознаками ризиковості та зобов`язати ГУ ДФС у Харківській області виключити ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» з переліку платників податків в режимі «Журнал ризикових платників податків» розділу «Робота Комісії регіонального рівня» підсистеми «Аналітична система» ІТС «Податковий блок» як платника з ознаками ризиковості.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року позов задоволено частково. 
Скасовано рішення комісії ДПС у Харківській області №1257983/40184560 від 21.08.19 та №1257984/40184560 від 21.08.19.
Зобов`язано ДПС України зареєструвати податкові накладні №3 від 31.07.2019 року та №4 від 31.07.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Визнано протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо внесення інформації про ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» до АІС «Податковий блок» як підприємства із ознаками ризиковості.
Зобов`язано ГУ ДФС у Харківській області виключити ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» з переліку платників податків в режимі «Журнал ризикових платників податків» розділу «Робота Комісії регіонального рівня» підсистеми «Аналітична система» ІТС «Податковий блок» як платника з ознаками ризиковості.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене із викладенням у ньому висновків, які не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач-2 зазначив, що ухвалюючи рішення Харківський окружний адміністративний суд не врахував, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві, заявлені до ГУ ДПС у Харківській області, а фактично позивач просив скасувати рішення комісії ГУ ДФС у Харківській області. Зазначає, що оскаржувані рішення ГУ ДПС у Харківській області не приймало, так як розпочало свою роботу 28.08.2019. Уважає, що суд першої інстанції, визнавши протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо внесення інформації про Товариство до АІС «Податковий блок» як підприємства із ознаками ризиковості та зобов`язавши відповідача-2 виключити ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» з переліку платників податків в режимі «Журнал ризикових платників податків» розділу «Робота Комісії регіонального рівня» підсистеми «Аналітична система» ІТС «Податковий блок» як платника з ознаками ризиковості, обрав такий спосіб захисту, який суперечить чинному законодавству.
За результатами апеляційного розгляду ГУ ДФС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає,  що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість відмови податкового органу у реєстрації податкових накладних ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ». Наводить обставини справи шляхом відтворення частини позову та  нормативно - правове обґрунтування вимог апеляційної скарги шляхом викладення тексту норм, покладених в основу прийняття рішення судом першої інстанції, доводить, що господарські операції позивача спричинили реальне настання правових наслідків. Зазначає, що на час прийняття податковим органом рішень про відмову у реєстрації податкових накладних повноваження у сфері оподаткування були передані ДПС України та її територіальним органам, а отже, з огляду на відсутність у рішеннях від №1257983/40184560 та №1257984/40184560 від 21.08.19 будь-якого найменування органу, що його прийняв, ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» законно та обґрунтовано було зазначено відповідачем діючий податковий орган, який мав повноваження щодо прийняття рішень про реєстрацію чи відмову у реєстрації податкових накладних, - ГУ ДПС у Харківській області. На сьогоднішній день ГУ ДПС у Харківській області є правонаступником прав і обов`язків ГУ ДФС у Харківській області у сфері оподаткування, а отже є належним відповідачем у спорах, пов`язаних із діяльністю податкового органу. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції установлено, що ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» зареєстроване за адресою: 61052, м. Харків, вул. Чоботарська, буд.80-А, кімн. 8. За даною адресою розташовані офісні приміщення, що орендуються ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» у ТОВ «ПЛЕСК» за договором оренди №06-02/2019 від 06.02.2019.
Позивача - ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» було зареєстровано у якості платника ПДВ 01.03.2019.
ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» має відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень», м. Київ, МФО 380281.
Директором ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ», який одночасно є і єдиним його учасником, є ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )
Позивачем було подано до органів ДФС податкову звітність з податку на додану вартість, а саме:
- за березень 2019 року податкова декларація з ПДВ була подана 10.04.2019;
- за квітень 2019 року податкова декларація з ПДВ була подана 16.05.2019;
- за травень 2019 року податкова декларація з ПДВ була подана 18.06.2019;
- за червень 2019 року податкова декларація з ПДВ була подана 15.07. 2019;
- за липень 2019 року податкова декларація з ПДВ була подана 19.08.2019.
Крім того судом встановлено, що у січні 2019 року у позивача працював 1 працівник за трудовим договором-директор, який був прийнятий 26.01.2019 згідно з протоколом загальних зборів № 1 від 25.01.2019. Для виконання поточних задач протягом першої половини 2019 року ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» до роботи залучались 4 осіб за трудовими договорами. За липень 2019 чисельність працівників склала 10 осіб.
26.01.2019 позивачем було затверджено штат ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» у кількості 1 штатна одиниця з місячним фондом заробітної плати у розмірі 4500,00 грн., 21.02.2019 року затверджено штат Товариства у кількості 3 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати у розмірі 13200,00 грн., 01.03.2019 затверджено штат Товариства у кількості 4 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати у розмірі 17500,00 грн та 18.07.2019 затверджено штат Товариства у кількості 8,5 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати у розмірі 37850,00 грн.
Напрямком господарської діяльності позивача - ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ», є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення. Основна фінансово-господарська діяльність почалася в липні 2019 року.
Відповідно до відомостей ЄДР основним видом економічної діяльності позивача є вид діяльності за кодом 33.12- ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, що підтверджується даними ЄДР. А також ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» має інші основні види діяльності - неспеціалізована оптова торгівля (Код КВЕД 46.90), будівництво інших споруд (код КВЕД 42.99), діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (код КВЕД 71.12), установлення та монтаж машин і устаткування (код КВЕД 33.20), організація будівництва будівель (код КВЕД 41.10), будівництво житлових і нежитлових будівель (код КВЕД 41.20).
Також, судом першої інстанції установлено, що 25 червня 2019 року між ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» та AT «Українська залізниця», в особі виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ - Пасажирський філії "Пасажирська компанія" AT «Українська залізниця» (Замовником), було укладено договір № УЗ/ЦЛ-19461/Ю на технічне обслуговування обладнання вагономийного комплексу, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Уманська, 8.
Технічне обслуговування обладнання вагономийного комплексу здійснювалося фахівцями ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ». За результатом виконання ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» взятих зобов`язань та надання замовлених послуг сторонами 31 липня 2019 року було складено та підписано уповноваженими представниками сторін Акт прийомки-передачі виконаних робіт з технічного обслуговування обладнання вагономийного комплексу № 1 від 31.07.2019 на суму 1 031 689,55 грн, у тому числі ПДВ -171 948,26 грн. До складу вартості виконаних робіт, зазначеній в Акті прийомки-передачі №1 від 31.07.2019 було включено використані матеріали та запчастини на загальну суму 768 728,70 грн (без урахування ПДВ), у зв`язку з чим позивачем було складено Калькуляцію (з розшифровками) вартості послуг з технічного обслуговування обладнання вагономийного комплексу.
У зв`язку із прийняттям Замовником виконаних послуг ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» (Виконавець) керуючись правилом першої події склало податкову накладну № 3 від 31.07.2019 року на суму 1 031 689,55 грн, у тому числі ПДВ – 171 948,26 грн. 
Під час проведення технічного обслуговування обладнання за договором № УЗ/ЦЛ-19461/Ю Товариством були використані матеріали та запасні частини, придбані ТОВ  «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» (Покупець) за договором купівлі-продажу № 25 від 02.07.2019, укладеним із ТОВ «СХІДОПТОРГ», за умовами якого Покупець придбав у Продавця (ТОВ «СХІДОПТОРГ») товарно-матеріальні цінності: витратні матеріали, запчастини для технічного обслуговування обладнання на об`єкті Замовника.
На виконання умов договору ТОВ «СХІДОПТОРГ» на підставі видаткових накладних № 7-16-01 від 16.07.2019, № 7-16-02 від 16.07.2019 та № 7-24-01 від 24.07.2019 поставило  ТОВ  «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» витратні матеріали та запчастини на загальну суму 922 474,44 грн, у тому числі ПДВ - 153745,74 грн.
Поставка ТМЦ здійснювалась із залученням незалежних перевізників:
- ТОВ "КАРГОТРАНС 2012" на підставі договору про надання транспортно-експедиторських послуг № 117 від 08.07.2019 року та заявки №1 від 15.07.2019, з яким за результатом поставки було підписано накладну на переміщення № ЇВ-160719 від 16.07.2019 року, Акт надання послуг №1-16-07 від 16.07.2019 року та ТТН №1160719 від 16.07.2019 року.
- ФОП ОСОБА_2 на підставі договору-заявки на перевезення вантажу від 25. 07.2019. За результатом здійснених послуг перевезення була складена товарио-транспортна накладна № 1260719 від 26.07.2019 та акт виконаних робіт № ОУ-0000403 від 29.07.2019.
Отримані ТМЦ були внесені до даних бухгалтерського обліку ТОВ  «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ».
За результатом поставки ТОВ «СХІДОПТОРГ» склало та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні, на підставі яких ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» включило вищезазначені суми до власного податкового кредиту.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкова накладна № 3 від 31.07.2019 складена за результатом дійсних та реальних господарських взаємовідносин між ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» та AT «Українська залізниця».
На виконання вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна № 3 від 31.07.2019 була надіслана позивачем на адресу податкового органу, проте, у отриманій  ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» квитанції №2 зазначалося, що реєстрація податкової накладної була зупинена, та запропоновано Товариству надати пояснення та копії документів.
30.08.2019 позивачем були подані Пояснення до податкової накладної № 3 від 31.07.2019. До Пояснень надавалися усі необхідні документи щодо здійсненої господарської операції: договір із додатками, акт прийомки-передачі виконаних робіт із калькуляцією, податкові накладні тощо.
Також, 02 липня 2019 року між ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» та AT «Українська залізниця», в особі виробничого пасажирське вагонне депо Гребінка філії "Пасажирська компанія" AT «Українська залізниця» (Замовником), було укладено договір № УЗ/ЦЛ-19475/Ю, у відповідності до умов якого Товариство зобов`язалось надати послуги з технічного обслуговування дрібоструминної та фарбувально - сушильної камер, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Гребінка, вул. Шевченка, 1.
На виконання п.5.1.та п.5.2 Договору 09 липня 2019 року Замовник направив Товариству письмову рознарядку, яка відповідно до умов Договору вважається дозволом на надання послуг та є підтвердженням готовності Замовника до приймання послуг.
Технічне обслуговування обладнання вагономийного комплексу здійснювалося власними силами фахівцями ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ». За результатом виконання ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» взятих на себе зобов`язань та надання замовлених послуг 31 липня 2019 року було складено та підписано уповноваженими представниками сторін Акт прийомки-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з технічного обслуговування обладнання № 1 від 31.07.2019 на суму 1276693,45 грн, у тому числі ПДВ - 212782,24 грн. До складу вартості виконаних робіт, зазначеній в Акті прийомки-передачі №1 від 31.07.2019 було включено використані матеріали та запчастини на загальну суму 954768,00 грн (без урахування ПДВ), у зв`язку з чим Товариством було складено Калькуляцію на надання послуг технічного обслуговування дрібоструминної камери та Калькуляцію на надання послуг технічного обслуговування фарбувально-сушильної камери.
У зв`язку із прийняттям Замовником виконаних послуг ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» (Виконавець) керуючись правилом першої події склало та подало на реєстрацію податкову накладну №4 від 31.07.2019 на суму 1 276 693,45 грн, у тому числі ПДВ - 212 782,24 грн. 
При проведенні технічного обслуговування обладнання за договором № УЗ/ЦЛ-19475/Ю позивачем були використані матеріали та запасні частини, придбані у кількох контрагентів-продавців:
1) ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» за договором купівлі-продажу № 23 від 02.07.2019, укладеним із ТОВ «БІЗНЕС РІВЕНЬ ГРУП», на підставі видаткових накладних № 12207 від 22.07.2019 та № 22207 від 22.07.2019 придбало у Продавця товарно-матеріальні цінності (витратні матеріали, запчастини для технічного обслуговування обладнання на об`єкті Замовника) на загальну суму 475 461,60 грн, у тому числі ПДВ - 79 193,60 грн.
Отримані ТМЦ були внесені до даних бухгалтерського обліку Товариства. За результатом поставки ТОВ «БІЗНЕС РІВЕНЬ ГРУП» склало та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні, на підставі яких ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» включило вищезазначені суми до власного податкового кредиту.
2) ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» за договором купівлі-продажу № 41 від 02.07.2019 року, укладеним із ТОВ «ПРОДІМЕКС КОМПАНІ», на підставі видаткових накладних № 12307 від 23.07.2019 та № 22307 від 23.07.2019 придбало у Продавця товарно-матеріальні цінності (витратні матеріали, запчастини для технічного обслуговування обладнання на об`єкті Замовника) на загальну суму 670 560,00 грн, у тому числі ПДВ – 111 760,00 грн. Отримані ТМЦ були внесені до даних бухгалтерського обліку Товариства.
За результатом поставки ТОВ «ПРОДІМЕКС КОМПАНІ» склало та зареєструвало в ЄРПН податкові накладні, на підставі яких ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» включило вищезазначені суми до власного податкового кредиту.
Поставка на об`єкт Замовника придбаних на підставі договорів купівлі-продажу № 23 від 02.07.2019 та № 41 від 02.07.2019 товарів здійснювалась із залученням незалежного перевізника - ТОВ "КАРГОТРАНС 2012" на підставі договору про надання транспортно-експедиторських послуг №117 від 08.07.2019 та заявки №2 від 22.07.19, за результатами виконання яких сторонами було підписано накладну на переміщення №1В-230719 від 23.07.19, Акт надання послуг №1/23/07 від 23.07.19 та товарно-транспортну накладну №1230719 від 23.07.19.
Із урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що податкова накладна № 4 від 31.07.2019 складена за результатом дійсних та реальних господарських взаємовідносин між ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» та AT «Українська залізниця».
На виконання вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна № 4 від 31.07.2019 була надіслана позивачем на адресу податкового органу, проте, у отриманій  ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» квитанції №2 зазначалося, що реєстрація податкової накладної була зупинена, та запропоновано Товариству надати пояснення та копії документів.
30.08.2019 позивачем були подані Пояснення до податкової накладної № 4 від 31.07.2019. До Пояснень надавалися усі необхідні документи щодо здійсненої господарської операції: договір із додатками, акт прийомки-передачі виконаних робіт із калькуляцією, податкові накладні тощо.
Однак, рішеннями комісії податкового органу від 21.08.2019 було відмовлено в реєстрації податкових накладних: №1257984/40184560 – в реєстрації податкової накладної №3 від 31.07.2019 (а.с. 72-73); №1257984/40184560 – в реєстрації податкової накладної №4 від 31.07.2019 (а.с. 137-138), так як, на думку відповідача-1, були відсутні первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні.
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що наявні всі правові підстави для реєстрації податкових накладних.
З урахуванням установлених вище обставин, здійснивши системний аналіз статті 201 Податкового кодексу України, Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 (далі - Порядок №  1246), Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 117 від 21 лютого 2018 року  (далі - Порядок № 117), суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги  виходив із того, що відсутність належного обґрунтування відповідачем підстав відмови у реєстрації поданих позивачем податкових накладних за умови подання останнім всіх необхідних документів на підтвердження здійснення господарської операції має своїм наслідком скасування оскаржуваних рішень із покладенням на ГУ ДФС у Харківській області обов`язку із вчинення дій щодо реєстрації податкових накладних. Водночас, з урахуванням того, що позивач є дійсним та реальним підприємством, яке здійснює свою діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства,  суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські операції, які здійснює ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» відповідають критеріям ризиковості, а отже дії ГУ ДФС у Харківській області щодо внесення інформації про Товариство до АІС «Податковий блок» як підприємства із ознаками ризиковості є протиправними та такими, що вчинені з порушенням норм чинного законодавства України.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.
Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.
Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1246 податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.
Згідно пункту 12 Порядку № 1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених п. 192.1 ст. 192 та п. 201.10 ст. 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до п. 201.1 ст. 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 ст. 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 01 липня 2015); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України “Про електронний цифровий підпис”, “Про електронні документи та електронний документообіг” та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.
Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 13 Порядку № 1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених п. 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/ послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.
Пунктом 14 Порядку № 117 передбачено, що перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 117 письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.
Згідно пункту 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.
Форма рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН визначена Порядком № 117 (додаток 2 до Порядку) та передбачає, що у разі відмови в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано, повинні бути підкреслені, тобто конкретно вказані.
Як убачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, у квитанціях від 14.08.2019 відповідач-1 запропонував позивачу надати пояснення та/або копії документів "достатні для прийняття рішень про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН", однак, не вказав конкретних документів, яких не вистачає; у свою чергу, позивач направив до ДФС України відповідні пояснення щодо реальності господарських операцій із контрагентами; доказів на підтвердження зворотного відповідачами до суду не надано.
Відповідачем-1, незважаючи на надання позивачем письмових пояснень та первинних документів, було відмовлено у реєстрації вказаних вище податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних рішеннями №1257984/40184560 та №1257984/40184560 від 21.08.2019.
Жодної інформації про причини та підстави прийняття рішень про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем-1 не наведено ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного переліку таких документів.
Вживання податковим органом загального посилання на необхідність подання документів "достатніх для прийняття рішень про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН" є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.
Зазначений висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Загальними вимогами, які висуваються до індивідуальних актів, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.
Обов`язковою ознакою правового акта індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.
Отже, рішення контролюючого органу повинне відповідати критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та не породжувати його неоднозначного трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.
Зазначений висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові від 09.07.2019 у справі №140/2093/18.
У свою чергу, невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18 та від 20 серпня 2019 року у справі № 2540/3009/18.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарської операції, та на те, що такі документи були надані позивачем контролюючому органу, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкової накладної.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за відсутності належного мотивування податковим органом рішення про відмову у реєстрації податкової накладної з підстав ненадання певних документів без їх деталізації, таке рішення не узгоджуються з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність захисту прав позивача шляхом покладення на відповідача-1 обов`язку зареєструвати податкові накладні №3 та №4 від 31.07.2019, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За правилами частин третьої і четвертої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Аналіз наведених норм свідчить, що законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки.
Суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіального органу, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі №2340/3933/18, від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14.
З урахуванням того, що відмова у реєстрації податкової накладної визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних складені Товариством з обмеженою відповідальністю «МАЙСТЕРГРАНДІНВЕСТ» податкові накладні  №3 та №4 від 31.07.2019.
Щодо висновків суду першої інстанції про визнання протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо внесення інформації про Товариство до АІС «Податковий блок» як підприємства із ознаками ризиковості колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту першого Порядку № 117 (чинному на час спірних правовідносин), вказаний порядок визначає організаційні та процедурні засади діяльності комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - комісії контролюючих органів), а також права та обов`язки її членів.
Згідно із пунктом другим Порядку роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженим Порядком №117, комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).
Відповідно до пункту третього Порядку № 117, комісія контролюючого органу діє в межах повноважень, визначених у Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з пунктом десятим Порядку № 117, критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади.
Мінфін у дводенний строк погоджує або надсилає ДФС на доопрацювання визначені у цьому пункті критерії та перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.
Про визначені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, ДФС інформує Комітет Верховної Ради України з питань податкової та митної політики.
ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.
Наказом Державної фіскальної служби України № 144 від 21.03.2018 затверджено Порядок формування територіальними органами та структурними підрозділами ДФС переліку ризикових платників податків, відповідно до якого усі платники податків, що подають на реєстрацію податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), перевіряються ДФС на відповідність критеріям ризиковості, які затверджено Державною фіскальною службою України та погоджено з Міністерством фінансів України (далі - Критерії).
Керівники комісій головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (далі - Комісія), забезпечують розгляд питань на засіданні Комісії щодо внесення платників податків до переліку ризикових платників податків/виключення з переліку ризикових платників податків згідно з п. 1.6 Критеріїв.
Засідання Комісії щодо розгляду питань про внесення платників податків до переліку ризикових платників податків/виключення з переліку ризикових платників податків проводиться згідно з Порядком № 117 та оформлюється протоколом.
У разі відповідності платника податків ознакам ризиковості, що визначені підпунктами 1.1-1.5 Критеріїв та показникам оцінки ступеня ризиків, визначеним п. 1.6 Критеріїв, за результатами засідання Комісії та протокольно прийнятого рішення (внесення платників податків до переліку ризикових платників податків/виключення з переліку ризикових платників податків) голова Комісії забезпечує негайне внесення інформації щодо включення/виключення зазначених платників до/із переліку платників податків в режимі "Журнал ризикових платників податків" розділу "Робота Комісії регіонального рівня" підсистеми "Аналітична система" ІТС "Податковий блок" як платників з ознаками ризиковості.
Якщо суб`єкт господарювання, якого включено до переліку ризикових платників податків у подальшому здійснює фінансово-господарську діяльність без ознак ризиковості, передбачених пп.1.1 - 1.5 Критеріїв, такого платника податків за поданням структурних підрозділів ГУ ДФС виключають з переліку ризикових платників податків, а у разі невідповідності показникам оцінки ступеня ризиків, визначеним п. 1.6 Критеріїв, - після прийняття рішення Комісії.
Водночас, колегією суддів установлено, що всупереч вимогам п. 10 Порядку №117 вказані Критерії ризиковості платника податку не затверджено нормативним актом ДФС України та не погоджено Міністерством фінансів України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11 вересня 2003 року №1160-IV (далі - Закон №1160-IV) регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;
Регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти.
ДФС України, відповідно до пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.
Статтею 25 Закону № 1160-IVвизначено особливості прийняття регуляторних актів органами виконавчої влади, їх посадовими особами та встановлено наступне.
Регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений; проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом; щодо проекту регуляторного акта уповноваженим органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні.
Крім того, відповідно до пункту третього Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731(надалі - Положення №731), на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення в електронній (через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади) або паперовій формі в порядку, визначеному Мін`юстом, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.
Згідно з підпунктом "б" пункту четвертого Положення №731, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що, зокрема, мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.
Відповідно до пункту шостого Положення №731, державну реєстрацію здійснюють, зокрема, нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади - Мін`юст.
За вимогами пункту п`ятнадцятого Положення №731, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані. При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов`язковим.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що Критерії ризиковості платника податку мають ознаки регуляторного акта, оскільки встановлюють норми права, передбачають неодноразове їх застосування щодо невизначеного кола осіб та здійснюють безпосередній вплив на господарську діяльність суб`єктів господарювання, так як спрямовані на правове регулювання відносин щодо визначення платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, що є підставою для зупинення реєстрації податкових накладних, сформованих таким платником податків.
Проте, як свідчать матеріали справи, критерії ризиковості платника податку не були зареєстровані у Міністерстві юстиції України, а відтак вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.
Колегія суддів, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, ураховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі №822/1878/18, зокрема: «Листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України. Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Крім того, акти, що затверджують критерії ризиковості здійснення операцій мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством», дійшла висновку, що не може бути визнано обґрунтованим і законним рішення, прийняте на підставі використання регіональними підрозділами ДФС України критеріїв оцінки ризиковості платника податку, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, зазначених у листі від 05 листопада 2018 року №4065/99-99-07-05-04-18 "Критерії ризиковості платника податків", а тому таке рішення є протиправним.
Водночас, відповідачами, ані під час розгляду в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не зазначено, яким критерієм ризиковості здійснення операцій керувався контролюючий орган під час внесення інформації про ТОВ «МАЙСТЕРГРАДІНВЕСТ» до АІС «Податковий блок» як підприємства із ознаками ризиковості, та не надано докази, які б вказували на наявність таких критеріїв; не надано матеріали, на підставі яких ТОВ «МАЙСТЕРГРАНДІНВЕСТ» віднесено до ризикових платників податків, та іншу інформацію, що розглядалась Комісією, які згідно з Порядком формування територіальними органами та структурними підрозділами ДФС переліку ризикових платників податків обов`язково додаються до протоколу засідання Комісій.
У свою чергу, з наданих позивачем копій квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних убачається, що віднесення Товариства до переліку ризикових платників податків стало підставою для зупинення реєстрації податкових накладних суцільним рядком, безвідносно як до контрагентів позивача, так і без оцінки реальності господарських операцій з такими.
Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачами, зупинення реєстрації податкових накладних, з моменту прийняття оскаржуваного рішення, впливає на відносини з контрагентами та має наслідком фінансових та репутаційних втрат для Товариства.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком судом першої інстанції, що прийняття рішення про внесення ТОВ «МАЙСТЕРГРАНДІНВЕСТ» до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, порушує права останнього, оскільки таке внесення стало підставою для автоматичного зупинення реєстрації кожної наступної податкової накладної і, як наслідок, створило перешкоди у здійсненні платником податків його господарської діяльності.
Водночас, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки внесення позивача до переліку ризикових платників податків здійснено на підставі рішення Комісії ГУ ДФС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладених або про відмову в такій реєстрації, з метою ефективного захисту прав позивача судом першої інстанції правомірно поновлене право позивача шляхом визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень.
Щодо висновків суду першої інстанції про зобов`язання відповідача-1 виключити Товариство з обмеженою відповідальністю "МАЙСТЕРГРАНДІНВЕСТ" з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, колегія суддів зауважує таке.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки рішення про визначення ТОВ «МАЙСТЕРГРАНДІНВЕСТ» таким, що відповідає п.п. 1.6 Критеріїв ризиковості платника податку підлягало скасуванню, то зобов`язання відповідача виключити позивача з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, а тому позовні вимоги у зазначеній частині також підлягали задоволенню.
Щодо посилання відповідача-2 на те, що ухвалюючи рішення Харківський окружний адміністративний суд не врахував, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві, заявлені до ГУ ДПС у Харківській області, а фактично позивач просив скасувати рішення комісії ГУ ДФС у Харківській області, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до абзацу четвертого пункту другого постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18 грудня 2018 року «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (надалі – Постанова №1200) Державна податкова служба є правонаступником майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних видах діяльності.
Абзацом п`ятим пункту другого Постанови №1200 передбачено, що Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби.
21 серпня 2019 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №682-р було передано повноваження ДФС України, що реорганізовується, його правонаступнику з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування – ДПС України та його територіальним органам.
Постановою Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2:  Головне управління ДФС у  Харківській  області було приєднано до утвореного Головного управління ДПС у Харківській області. Тобто Головне управління ДПС у Харківській області є правонаступником Головного управління ДФС у  Харківській області.
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції щодо задоволення позовних вимог до ДПС у Харківській області та до Головного управління ДПС у Харківській області та відхиляє наведені відповідачем-2 доводи, оскільки такі не свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції у розумінні частини другої статті 317 КАС України. 
У той же час, колегія суддів акцентує увагу на здійсненні апеляційного перегляду оскарженого судового рішення лише в частині доводів та вимог поданої відповідачем апеляційної скарги.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та правильно вирішив справу, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено  у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати зі сплаті судового збору розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі №  520/9672/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Зеленський	
Судді	   	Я.В. П`янова    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  03.03.2020 року