Єдиний унікальний номер 227/4110/19 
Номер провадження 22-ц/804/970/20        

Головуючий у 1 інстанції Кошля А.О.                                                      Єдиний унікальний номер 227/4110/19
Доповідач  Папоян В.В.                                                                                  Номер провадження 22-ц/804/970/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Біляєвої О.М. Корчистої О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року цивільну справу №227/4110/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (головуючий у 1 інстанції суддя Кошля А.О., повний текст рішення складено 13 грудня 2019 року.), 

В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року позивач звернувся з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 13.10.2009 року між ним і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір  б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконала і станом на 31 липня 2019  року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 295898,40 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3831,76 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 286123,97 грн., заборгованість за пенею та комісією - 5942,67 грн. 
У зв`язку з викладеним АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 122720 гривень 05 копійок, що складається з 3831,76 грн. заборгованості за тілом кредиту та 118888,29 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 13.10.2009 року по 30.07.2018 року, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1921 гривні.
Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, якою просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування доводів зазначає, що висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Суд безпідставно зробив висновок, що сторонами не було узгоджено істотні умови договору та не прийняв до уваги надані ними докази, а саме анкету-заяву та довідку про умови кредитування, що підписані відповідачем, що свідчать про укладення договору саме на тих умовах, що зазначено позивачем. Відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Виписка з банківського рахунку, що має статус первинного бухгалтерського документу, також свідчить про рух грошових коштів та користування відповідачкою кредитними коштами.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду  - скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.
З матеріалів справи убачається, що 13.10.2009 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. 
У заяві, яка містить особистий підпис позичальника, зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг; а також, що вона ознайомилась та погодилась з  Умовами та правилами надання банківських послуг.
Відповідно зазначеної заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яку 13.10.2009 року відповідачка підписала особисто, вона отримала кредитну картку з відновлювальним типом кредитної лінії з  відсотковою ставкою за користування кредитними коштами у розмірі  3% на місяць, тобто 36 % на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт згідно заяви встановлено у 0 грн.
Отже, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві, суд приходить до переконання про укладення сторонами саме кредитного договору та отримання  в зв`язку з цим відповідачем кредитної картки з відновлюваним типом кредитної лінії, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць або 36% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
На виконання умов договору на ім`я відповідачки було випущено картку № НОМЕР_1 , яка відкрита 13.10.2009 року зі строком дії до 01.2010 року, яка в подальшому була пере випущена, а саме: 10.01.2011 року було видано картку  № НОМЕР_2 , зі строком дії до 10.2014 року., 01.02.2013 року - картку № НОМЕР_3 зі строком дії до 08.2016 року.
У анкеті-заяві від 13.10.2009 року зазначено про отримання відповідачкою кредитної картки, що підтверджується її особистим підписом.
Згідно  виписки по картковому рахунку відповідача за період з 01.01.1999 року по 13.01.2020 року, а також довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки 27.12.2013 року їй було встановлено кредитний ліміт у 4000 грн. Крім того, відповідач періодично користувалася карткою, знімала кошти у банкоматах, здійснювала з її допомогою покупки та поповнювала мобільний телефон  (останній раз - 04.05.2014 року на суму 20,50 грн.) та поповнювала картку готівкою у відділеннях та терміналах самообслуговування (останній раз 25.04.2014 року на суму 300 грн.)
Таким чином,  з матеріалів справи убачається та не спростовано сторонами, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 31 липня 2019  року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 295898,40 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3831,76 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 286123,97 грн., заборгованість за пенею та комісією - 5942,67 грн. 
На час розгляду справи сума заборгованості не погашена. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено узгодження запропонованих позичальнику Умов та правил банківських послуг, які відповідачем не підписані. У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо встановленого кредитного ліміту, тобто позивачем не надано доказів укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредитної карти з встановленим кредитним лімітом 4000 грн, не доведено розмір заборгованості. 
Проте з зазначеним висновком суду н можна погодитися у повному обсязі з наступних підстав.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. 
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. 
З матеріалів справи убачається, що у даному випадку позивачем на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору шляхом надано анкету-заяву від 13.10.2009 року та довідку про умови кредитування від 13.10.2009 року, у яких визначені умови щодо розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору, та які підписані особисто відповідачем.  Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідачка своїм підписом у анкеті-заяви підтвердила отримання кредитної картки, не надав належної оцінки розрахунку заборгованості, з якого убачається, що відповідачка не тільки користувалася кредитними коштами, а й здійснювала часткові погашення суми кредиту. 
Таким чином, договір укладено у письмовій формі і підписано сторонами, та між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов`язання саме у порядку та спосіб які визначено договором, і цей факт є доведеним. За таких обставин, твердження суду першій інстанції щодо відсутності доказів надання грошових коштів не відповідають дійсності.
Та з огляду на те, що відповідачем не було спростовано наявність договірних правовідносин між сторонами та наявний в матеріалах справи розрахунок, то апеляційний суд зазначає, що у даному випадку судом першої не було вчинено усіх необхідних для повного та всебічного розгляду справи, та відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог на цій підставі суперечить вимогам законодавства та обставинам справи.
Однак вирішуючи справу по суті щодо розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, апеляційний суд зазначає наступне.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
У даному випадку з умов договору вбачається, що відповідачем отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме по серпень 2016 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами.
Таким чином, сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її як  31.08.2016 року. З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати процентів за кредитом, то після 31.08.2016 року позивач не мав права на їх нарахування. Зазначений правовий висновок узгоджується з правовою позицією яка викладена постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.
З наданого до суду розрахунку убачається, що сума заборгованості по відсоткам станом на 31.08.2016 року складає 20964 грн. 04 коп. Решта суми відсотків нараховані після вказаної дати, а тому стягненню не підлягають.
Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.10.2009 року проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за ставкою 36% в період з 13.10.2009 року до 01.05.2011 року, за ставкою 30% - з 01.01.2013 року до 31.08.2014 року, за ставкою 34,8% - в період з 01.09 2014 року до 31.03.2015 року, а у період з 01.04.2015 року по 31.07.2019– за процентною ставкою в розмірі 43,20%.
Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.
Відповідно до анкети-заяви, особа, яка її підписала, зобов`язана виконувати умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».
Однак відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. (ч.3 ст. 1056-1)
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.
У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. (ч.4 ст. 1056-1)
З матеріалів справи убачається, що при укладенні договору сторонами узгоджена базова процентна ставка на місяць у розмірі 3 % на місяць, тобто 36 % на рік, що підтверджується підписаною сторонами Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна».
В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного повідомлення божника про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. Звертаючись до суду з позовом щодо стягнення заборгованості та обґрунтовуючи свої вимоги щодо розміру відсотків позивач зазначав, що розміщення на сайті банківської установи відповідної інформації є належним повідомленням боржника відсоткової ставки. Проте це не є належним повідомленням боржника про збільшення відсоткової ставки у розумінні ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.
Тобто, виходячи з узгодженої сторонами процентної ставки за весь час користування кредитом 36% річних та кількості днів за період з 01.04.2015 року (дати  підвищення відсоткової ставки за користування кредитом більш ніж 36% річних) по 31.08.2016 року (сплив строку кредитування), що становить 548 днів, заборгованість по відсоткам за користування кредитом за спірний період дорівнює 1771  грн. з наступного розрахунку:
3713,76 грн. (поточна заборгованість за кредитом з 01.04.2015 по 31.08.2016) х 36% / 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 548 = 1706,34 грн.; 
118 грн. (прострочена заборгованість за кредитом з 01.04.2015 по 31.08.2016) х 36% / 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою»)х 548 = 116,53 грн.
Разом із заборгованістю за процентами станом на 31.03.2014 року (накопичувальним підсумком) у сумі 3029,62 грн. загальна сума заборгованості по відсоткам, що підлягає стягненню,  становить 4800 грн. 62 коп. 
З огляду на вищевказане, апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3831,76 грн. та за процентами в розмірі 4800,62 грн.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; неправильно застосовано норми матеріального права, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Задовольняючі апеляційну скаргу частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, та з урахуванням оспорюваних у суді апеляційної інстанції сум, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 135,13 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 202,69 грн.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2019 року скасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.10.2009 року у загальній сумі 8632 (вісім тисяч шістсот тридцять дві) грн.. 38 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3831,76 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 4800,62 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 135,13 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 202,69 грн.,
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:                                                                                             В.В. Папоян

                                                                                                        О.М. Біляєва

                                                                                                       О.І. Корчиста