ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2020 року          м.Дніпро         Справа №  908/2300/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.10.2019 року, ухвалене суддею Корсун В.Л., повний текст якого складений 30.10.2019 у справі  № 908/2300/19
за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", м. Київ
до приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Запоріжжя
про стягнення 21 028,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (далі ПрАТ "СК "АРКС") звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (надалі ПрАТ "УАСК АСКА") в порядку регресу 21  028,16 грн. страхового відшкодування. 
Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача від задоволення вимог позивача, викладених у заяві за вих. від 17.05.19 № ЕД_8066, щодо виплати страхового відшкодування. Позивач вважає, що до нього перейшло право зворотної вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи відповідальної за відшкодування заподіяних збитків та просить стягнути з останнього 21 028,16 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.10.2019 року у справі №908/2300/19 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. 
Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм процесуального права, зокрема ухвалення рішення за неповного дослідження доказів та обставин справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Зокрема, скаржник зауважує, що в рішенні Господарського суду Запорізької області від 30.10.2019 суд наголошує на тому, що позивач не надав суду докази на підтвердження того, що транспортний засіб "DAF XF430" д/н НОМЕР_1 застраховано в ПрАТ "УАСК АСКА". Однак, в копії європротоколу водій транспортного засобу "DAF XF430" д/н НОМЕР_1 вказав, що застрахований саме в ПрАТ "УАСК АСКА" за полісом № АК8872063. Також, ПрАТ "УАСК АСКА", отримавши заяву про страхове відшкодування суми в розмірі 21 028,16 грн. та позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку суброгації, не заперечували проти та не надсилали відзив на позовну заяву на адресу позивача.
Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався; про надання часу для подання відзиву повідомлявся належним чином, про що матеріла справи містять відповідні докази (поштове повідомлення про вручення рекомендованого листа - а.с.75). 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.12.2019 (головуючий суддя - Іванов О.Г., судді - Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача; з урахуванням положень ч.13 ст.8, ч.10 ст.270 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам наданий строк для подання відзиву, заяв, клопотань, додаткових доказів. 
10.02.2020 розпорядженням керівника апарату суду, відповідно до пункту  2.4.6  Засад використання автоматизованої систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/2300/19 у зв`язку з  відпусткою судді - члена колегії суддів Дарміна М.О. 
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2020, справу №908/2300/19 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г. та ухвалою від 13.02.2020 справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
10.09.18 між АТ "СК "АХА Страхування" (Страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВОРТЕКС" (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ак267927а8д.
За умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № ак267927а8д від 10.09.18, товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ВОРТЕКС" були застраховані свої майнові інтереси пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем марки "Skoda Octavia A7", державний № НОМЕР_2 , рік випуску 2014, № кузова/шасі НОМЕР_3 , від ризиків, зокрема (перелік страхових випадків): викрадення, ДТП, інших подій.
Як свідчать матеріали цієї господарської справи, 14.02.19 о 17 год. 30 хв. в м. Києві на дорозі "Велика-Окружна" відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу - "Skoda Octavia A7", державний № НОМЕР_2 , рік випуску 2014, № кузова/шасі НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу "DAF XF430", номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 . 
Вказане підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, в якому вказано, що ОСОБА_2 визнав вину у вищевказаній ДТП.  
В результаті пошкодження автомобіля "Skoda Octavia A7", державний № НОМЕР_2 , рік випуску 2014, № кузова/шасі НОМЕР_3 , йому було завдано шкоди, характер та обсяг якої підтверджується Звітом від 15.03.19 № 2849 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу та рахунком від 11.03.19 № 4710. 
Страховим актом № АХА2454491 від 18.03.19 пошкодження автомобіля "Skoda Octavia A7", державний № НОМЕР_2 , рік випуску 2014, № кузова/шасі НОМЕР_3 , в ДТП 14.02.19 позивачем було визнано страховим випадком. 
На користь заявника було виплачено страхове відшкодування в сумі 21    028,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.03.19 № 545 196. 
У відповідності до Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 20.06.19 приватним нотаріусом Вербовською Д.В. було внесено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи за № 10711050052024060 про зміну повного та скороченого найменування з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС".
В зв"язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, з урахуванням норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.514, 526 ЦК України, ст.193 Господарського кодексу України, останній звернувся до ПрАТ "УАСК "АСКА" із заявою за вих. від 17.05.19 № ЕЛ_8066 на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу.
Відповідач вказаної страхової виплати в добровільному порядку не сплатив, що і стало підставою звернення позивача з відповідним позов до господарського суду. 
Як зазначено в позовній заяві позивачем, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю та майну третіх осіб водієм автомобіля "DAF XF430", номерний знак НОМЕР_4 , застрахована в ПрАТ "УАСК "АСКА" (відповідач у справі) згідно з Договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 008872063 (далі за текстом - Поліс ОСЦПВВНТЗ серії АК № 008872063). Франшиза згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ серії АК № 008872063 становить 0,00 грн. 
Втім, під час розгляду справи судом встановлено, що Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 008872063 (на який посилається позивач та на підставі якого на його думку) відповідач повинен сплатити позивачу страхове відшкодування), укладено між сторонами на зовсім інший об`єкт, а саме, - на транспортний засіб марки "DAF ТЕ 95", номерний знак НОМЕР_5 .
Таким чином, наявні матеріали справи (станом на час прийняття процесуального рішення у справі по суті спору, тобто 30.10.19) свідчать, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вказаний вище транспортний засіб, а саме "DAF XF430", номерний знак НОМЕР_4 , який був учасником дорожньо-транспортної пригоди, застраховано в ПрАТ "УАСК "АСКА". 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності  позивачем належними та допустимими доказами, що транспортний засіб "DAF XF430", номерний знак НОМЕР_4 застраховано в ПрАТ "УАСК "АСКА", таким чином, судом, через недоведеність, відмовлено позивачу у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про страхування" від 07.03.96 № 85/96-ВР (далі Закон № 85/96-ВР), страхування може бути добровільним або обов`язковим. 
Частиною 1 ст. 6 Закону № 85/96-ВР визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.
У відповідності із ч. 1 ст. 16 Закону № 85/96-ВР, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою, страховик бере на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або ін. особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати ін. умови договору. 
Відповідно до ст. 981 ЦК України, договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).  
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. 
Згідно зі ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Нормами цієї ж статті Цивільного кодексу України дано визначення поняття "джерело підвищеної небезпеки", а саме: джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, що цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
У відповідності до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодується винною особою.  
Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.  
Згідно із статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV від 01.07.04 (з подальшими змінами та доповненнями), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 цього ж Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У відповідності до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Приписами ст. 12 цього ж Закону передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. 
Згідно з п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Пунктами 36.1 та 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів МВС України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, зокрема є: договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.  
Відповідно до вимог ст. 193 ГК України та 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З урахуванням наведених норм права, позивач, як страховик, виплатив страхувальнику - ТОВ "Вортекс" за договором добровільного страхування наземного транспорту № ак267927а8д від 10.09.18 вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу (автомобілю марки "Skoda Octavia A7", державний № НОМЕР_2 , рік випуску 2014, № кузова/шасі НОМЕР_3 ) пошкодженого при настанні дорожньо-транспортної пригоди. 

Відповідно до приписів ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами ст. 27 Закону України "Про страхування", де зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Вказані норми надають страховикові право звернутися з вимогою до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. Такий перехід права вимоги до страховика в науці та практиці цивільного права отримав назву суброгація.
Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування. 
Таким чином, виходячи з правової конструкції ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ "Про страхування", Позивач повинен був довести наступні обставини:
- наявність договору страхування (страхового полісу) у особи, яка безпосередньо є винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди, укладеного з відповідачем, як страховиком; 
- розмір страхового відшкодування, яке виплатив Позивач за договором майнового страхування;
- обсяг права вимоги, яке страхувальник (ТОВ "Вортекс"), який одержав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки ( ОСОБА_2 ), тобто довести розмір збитків, які поніс страхувальник.

При цьому, згідно наданих до матеріалів справи доказів, Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 008872063 (на який посилається позивач та на підставі якого відповідач повинен сплатити позивачу страхове відшкодування), укладено між сторонами на транспортний засіб марки "DAF ТЕ 95", номерний знак НОМЕР_5 (а.с.43). В той же час, у дорожньо-транспортній пригоді брав участь транспортний засіб "DAF XF43", номерний знак НОМЕР_4 (а.с.25). 
У статті 13 ГПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Диспозитивність господарського судочинства передбачає те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків(ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
З огляду на викладені норми права та те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що транспортний засіб "DAF XF430", номерний знак НОМЕР_4 на момент здійснення ДТП було застраховано в ПрАТ "УАСК "АСКА", судом першої інстанції, через недоведеність позовних вимог до відповідача обґрунтовано  відмовлено у задоволенні позову.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що євро протокол підтверджує лише факт та обставини дорожньо-транспортної пригоди, фіксує вину сторони, в той же час, такий протоко не є доказом страхування цивільної відповідальності, яка має відображатись у страховому полісі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України, з урахуванням безпідставності доводів викладених у скарзі,  в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 21028,16 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", м. Київ на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.10.2029 у справі № 908/2300/19 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.10.2019 року у справі №908/2300/19 - залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", м. Київ покласти на заявника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.02.2020 року.

Головуючий   суддя                                                                                                                                         О.Г. Іванов 
                      
Суддя                                                                                                                                                                                          О.В. Березкіна 

Суддя                                                                                                                                                                                        С.Г. Антонік