КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 755/4951/16-ц                                                                 Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/614/2019  Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
02 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
                                    Головуючого                             Волошиної В.М.
                                   Суддів                                         Слюсар Т.А., Панченка М.М.
                                   Секретаря судового засідання  Маличівській Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Авдєєвої Марії Костянтинівни - представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги,  колегія суддів, 
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2709/0208/71-069, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 75 000,00 доларів США зі сплатою 11,9 процентів річних з кінцевим терміном повернення кредиту 19 лютого 2028 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та  ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 2709/0208/71-069-Z-1, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. 15 червня 2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило новому кредитору Публічному акціонерному товариству всі права вимоги у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами та за договорами забезпечення.
Посилаючись на неналежне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, новий кредитор просив у рахунок погашення заборгованості, що утворилась станом на 23 грудня 2015 року у розмірі 64 916,52 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 та виселити відповідачів з квартири без надання іншого житла.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення  відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити, мотивуючи тим, що висновки суду першої інстанції  не відповідають обставинам справи. Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, що призвело до незаконного та необгрунтованого рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що зміст рішення суду першої інстанції повністю не відповідає дійсним обставинам справи та пред`явленим вимогам ПАТ «Альфа-Банк». Судом першої інстанції не враховано, що за пунктом 12.1. Іпотечного договору № 2709/0208/71-069-Z-1 від 19.02.2008 передбачено право кредитора (іпотекодержателя) на задоволення вимог, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, одночасно з рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та залишити без змін рішення суду першої інстанції,  посилаючись на те, що позивач не надав належних доказів стосовно переходу до позивача прав іпотекодержателя за іпотечним договором, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , а тому вимога про звернення стягнення на зазначене майно не ґрунтується на належних доказах. Позовна вимога про виселення відповідачів є похідною від позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому також є необґрунтованою.
 
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги. Відповідач ОСОБА_4 та представники відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заперечували проти доводів апеляційної скарги. Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у тому числі з повідомленням відповідачів через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги недоведені.
Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині правового обґрунтування рішення, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов`язки сторін з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2709/0208/71-069, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 75 000,00 доларів США зі сплатою 11,9 процентів річних з кінцевим терміном повернення кредиту 19 лютого 2028 року. Сторони договору визначили, що погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником   з 01 по 20 число шляхом сплати щомісячних фіксованих платежів протягом всього строку дії договору згідно графіку. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі до моменту його повернення та підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з 01 по 20 число - пункти 3.1., 3.2., 3.3. договору (а.с. 5-9 том 1).
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та  ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 2709/0208/71-069-Z-1, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13-14 том 1) .
Сторонами іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повність або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованості, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).
25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (відступлення права вимоги). Відповідно до умов якого продавець (ПАТ «Сведбанк») погоджує продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю (ПАТ «Дельта Банк»), а покупець погоджує купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну вартість - пункт 2.1. договору. Права вимоги означає всі права вимоги ( існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальника за кредитними договорами, окрім права продавця на договірне списання коштів з рахунків позичальника, відкритих у продавця, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальником та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов`язків за кредитними договорами та договорами забезпечення - пункт 1.1. договору купівлі-продажу прав вимоги (а.с. 36-50 том 1).
15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. За цим договором новий кредитор одержав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за основним договором, у тому числі і за рахунок предмету забезпечення - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 51- 58 том 1).
Відступлення прав новому кредитору за іпотечним договором підтверджується витягом про реєстрацію у державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) № 37275430 ( а.с. 17 том 1).
Відповідно до укладених договорів купівлі-продажу прав вимоги  в порядку, обсязі та на умовах, визначених даними договорами, ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Альфа-Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором),  у тому числі права вимоги за зобов`язаннями відповідача ОСОБА_1 , з правом вимоги повного належного виконання обов`язків останнього за кредитними та забезпечувальним договором.
У зв`язку з порушенням позичальником строків повернення кредиту, що встановлені договором та виникненням заборгованості, новий кредитор 18 березня 2016 року звернувся з позовом до позичальника (іпотекодавця) про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором, а також про виселення мешканців із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки.
Обрахована станом на 23 грудня 2015 року сума загальної заборгованості за кредитним договором становить розмір 64 916,52 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 52 777,00 доларів США (залишок кредиту) та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 12 139,52 доларів США за період з 18 червня 2012 року по 23 грудня 2015 року
Із пояснень сторін у справі колегією суддів встановлено, що у липні 2014 року новий кредитор ПАТ «Альфа-Банк» вже звертався  до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 2709/0208/71-069.
Для перевірки доводів учасників справи судом апеляційної інстанції витребувано цивільну справу № 755/29833/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 Із оглянутих матеріалів цивільної справи (755/29833/14-ц) колегією суддів встановлено, що заявлені вимоги у даній справі ПАТ «Альфа-Банк» стосувалися дострокового стягнення залишку тіла кредиту у розмірі 52 777,00 доларів США, нарахованих та несплачених в строк відсотків 2 195,44 доларів США за період з 18 червня 2012 року по 01 червня 2014 року, пені за систематичне порушення боржником своїх зобов`язань зі сплати кредиту за період з 01 грудня 2013 року по 01 червня 2014 року у розмірі 76,11 доларів США, а всього 55 048,55 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 648 196,52 грн. Долучені до матеріалів справи письмові вимоги про усунення порушень від 10 червня 2014 року № 49937-34 б/б свідчать про те, що 12 червня 2014 року кредитор направив позичальнику та фінансовому поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і нараховану неустойку у тридцятиденний строк.
Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк. Стягнуто з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 2709/0208/71-069  у розмірі 648 196,52 грн.
Встановлені обставини у цивільній справі № 755/29833/14-ц вказують на те, що кредитор, пред`явивши вимогу про дострокове стягнення кредиту, такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Отже, строк дії договору № 2709/0208/71-069 від 19 лютого 2008 року змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику та фінансовому поручителю листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 755/29833/14-ц  засвідчує такі зміни
Звертаючись у березні 2016 року до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач зазначав, що заборгованість за кредитним договором не погашена та продовжує збільшуватися, а тому просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2008 року № 2709/0208/71-069 у загальному розмірі 64 916,52 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 52 777,00 доларів США (залишок кредиту) та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 12 139,52 доларів США за період з 18 червня 2012 року по 23 грудня 2015 року звернути стягнення на предметі іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.
Із наданих пояснень учасниками справи та долучених доказів встановлено, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року у справі (755/29833/14-ц) набрало законної сили, звернуто на примусове виконання. Станом на 12 березня 2019 року рішення суду не виконано, про що свідчать відомості з виконавчого провадження № 53450687 та вказані обставини не спростовані учасниками справи (а.с. 162 том 2).
Стаття 33 Закону України «Про іпотеку»  передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, визначається на підставі поданих та доведених обставин.
Надаючи оцінку вимогам позивача в частині визначеного розміру заборгованості до стягнення, колегія суддів враховує встановлені обставини у справі № 755/29833/14-ц, на підставі яких приходить до висновку, що наявність судового рішення (755/29833/14-ц) про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування кредитором процентів, що виходить за межі зміненого кредитором строку виконання зобов`язання. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Дослідивши розрахунок заборгованості у справі, рішення в якій переглядається, колегією суддів встановлено, що в основу визначеного розміру заборгованості за процентами кредитором покладено період, що виходить за межі зміненого строку виконання договору в повному обсязі, який настав 12 липня 2014 року.
Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору кредиту, вказує на те, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право позивача в частині заявлених вимог щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 13 липня 2014 року по 23 грудня 2015 року на суму 9 752,17  доларів США.
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам в частині вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення, судова колегія виходить з такого.
Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідально до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений у зобов`язанні строк.
У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (стаття 7 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, законодавством визначено три способи задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.  
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Досліджені умови укладеного іпотечного договору від 19 лютого 2008 року № 2709/0208/71-069-Z-1 свідчать про те, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у п.п. 12.3.1 та 12.3.2 договору - пункт 12 договору. 
Застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у пункті 12.3.1. іпотечного договору, передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». У випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому пункті, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегією суддів встановлено, що 18 березня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Сорока В.М. прийнято рішення за індексним номером 30776428 про державну реєстраціє права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яким перереєстровано квартиру за АТ «Альфа-Банк». Підставою для виникнення права власності на квартиру зазначено договір іпотеки від 19 лютого 2008 року, що підтверджується  Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 210-211 том 2). Застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості підтвердив у судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк».
Таким чином, новим кредитором (АТ «Альфа-Банк») обрано певний спосіб захисту цивільних прав, зокрема, застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, а тому правових підстав для звернення стягнення вдруге на той самий предмет іпотеки на підставі рішення суду немає.
Не підлягає задоволенню і вимога позивача про виселення мешканців (відповідачів у справі) із переданого в іпотеку житлового приміщення, оскільки така вимога є похідною від обраного кредитором способу звернення стягнення на предмет іпотеки.
Так, Законом України «Про іпотеку» врегульована певна процедура виселення мешканців із приміщення, що є предметом іпотеки, яка стосується такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору.
Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач (іпотекодержатель за договором іпотеки) до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки реалізував позасудовий спосіб звернення стягнення на заставлене нерухоме майно, з яким пов`язується певна процедура виселення мешканців із приміщення, що є предметом іпотеки, і яка не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду.  
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції по суті прийнято правильне процесуальне рішення, але із помилковою оцінкою  прав і обов`язків сторін, що випливають з кредитного та іпотечного договорів, з яких суд виходив при відмові в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк». В цій частині доводи апеляційної скарги позивача знайшли підтвердження. Інші доводи апеляційної скарги позивача на правильність висновків не впливають.
За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення, виклавши її в редакції даної постанови. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року слід залишити без змін.
 Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу Авдєєвої Марії Костянтинівни - представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2018 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

 Головуючий
 
Судді: