КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 лютого 2020 року місто Київ.
 
Справа 375/2152/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4215/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача                 Желепи О.В.,
суддів                            Олійника В.І., Кулікової С.В.
 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року (у складі судді Литвина О.В., інформація про дату складення повного тексту рішення відсутня)
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 02.10.1999 по 14.08.2012 перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в ДПТНЗ "Рокитнянський професійний ліцей". Зазначала, що син перебуває на її повному утриманні та потребує матеріальної допомоги. Відповідач такої допомоги  добровільно не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських  обов`язків утримувати дитину, яка продовжує навчання.
Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання - до 30.06.2020 року.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, 20.01.2020 року позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В скарзі посилалася на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. 
 
Крім того, скаржник вважає, що відповідач зобов`язаний  надавати сину матеріальну допомогу, так як на протязі довгого часу  ОСОБА_2 ухилявся  і продовжує ухилятись від сплати аліментів на утримання сина, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі більше 10 тис. гривень.
Зазначає, що судом порушені норми процесуального та матеріального права, не враховано приписи ст.ст. 199-200 Сімейного кодексу України , відповідно до яких , якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані  утримувати їх до досягнення 23-х  років.
Ухвалою від 29 січня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Станом на 25 лютого 2020 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило. Відповідач апеляційну скаргу отримав 07 лютого 2020 року.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Обговоривши доводи скарги, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.
Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолтінього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання у ДПТНЗ "Рокитнянський професійний ліцей", - на денній формі навчання за професією штукатур. Визначена дата закінчення навчання - 30.06.2020.
 
Син перебуває на утриманні позивача, тоді як відповідач матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина , в період навчання останннього не надає.
 
Викладене підтверджується наявними у справі письмовими доказами, якими є:
- Копія паспорта на ім`я позивача НОМЕР_1 , виданого25.10.2012 Рокитнянським РС Управління ДМС України в Київській області;
- Копія свідоцтва про шлюб сторін спору серії НОМЕР_2 ;
- Копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 ;
- Довідка Рокитнянської селищної ради №3628 від 28.10.2019 про склад сім`ї позивача;
- Довідка ДПТНЗ "Рокитнянський професійний ліцей" № 189 від 22.10.2019;
- Копія рішення про розірвання шлюбу сторін спору від 14.08.2012.
Позивач в позовній заяві посилалась на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини яка продовжує навчання та потребує такої допомоги, а відповідач має змогу надавати таку допомогу і зобов`язаний це робити.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того факту, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги, а також недоведеності, що відповідач має змогу надавати таку матеріальну допомогу. При цьому суд виходив з того, що позивач не довела, що відповідач працює, має дохід, та спроможний надавати матеріальну допомогу.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Апеляційним судом встановлено, що  ОСОБА_4 відповідно до довідки навчається в ДПТНЗ Рокитнянському професійному ліцеї з 01.09.2017 року по 30.06.2020 року,, форма навчання денна. (а.с. 7)
Враховуючи денну форму навчання, відсутність об`єктивних даних про наявність у ОСОБА_4 доходу, необхідність в харчуванні та одязі, витратах на проїзд, придбання підручників та канцелярських товарів, колегія суддів дійшла висновку про те, що у зв`язку з навчанням  ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги.
Відповідачем доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання суду не надано.
        Відмовляючи в задоволенні позову, суд не врахував, що відповідач, будучи повідомленим про те, що  позивачем висуваються вимоги про стягнення аліментів на повнолітнього сина на період навчання, жодних заперечень суду не подав, відповідно визнав, що така матеріальна допомога сину необхідна. 
      Судом встановлено, що відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 є працездатного віку, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 4), крім того відповідачем 04.02.2020 року отримано апеляційну скаргу, однак останнім будь - яких заперечень щодо неможливості утримувати  сина, суду не надіслано.
       Посилання суду на недоведеність позивачем наявності доходу у відповідача, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що не баждання особи працювати не звільняє від обов`язку утримувати повнолітню дитину на період її навчання.
      Суд не вразхував, що саме відповідач зобов`язаний був довести, що в нього є об`єктивні та суб`єктивні поважні причини, через які він не взмозі надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині.
      Враховуючи, що  ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє  ОСОБА_4 можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на  власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд ухвалив рішення, відповідно до якого весь тягар утримання дитини до закінчення навчання поклав на особу з якою дитина проживає. Суд ухвалив рішення, яке не відповідає інтересам дитини та загальним принципам цивільного судочинства. принципам законності та справедливості.
Так як позивач не може самостійно забезпечити дитину, яка продовжує навчання, в зв`язку з чим є потреба в матеріальній допомозі, а  відповідач не навів суду доводів та не надав доказів неможливості надання такої допомоги, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову . 
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, з вказаним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 05.11.2019року.
Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 05.11.2019  року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1921,00  гривень.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6  ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 18 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (Ід.код НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 )  аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини  заробітку (доходу) ОСОБА_2 , починаючи з 05.11.2019 року до закінчення ОСОБА_4 навчання , - до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення платежу (аліментів) за один місяць.
Стягнути  з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1921,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року 
Суддя-доповідач                                               
Судді