Ухвала
29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 447/621/19
провадження № 61-1647ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до                              ОСОБА_1 , в якому просить стягувати на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та                                             ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1 500,00 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від                                               18 червня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей:  ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по                           1 500,00 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 21 березня 2019 року. Розмір аліментів підлягає індексації. 
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Львівського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року залишено без змін.
12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від                          18 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від                                         11 листопада 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року подану касаційну скаргу повернуто заявнику.
У січні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення яким зменшити розмір аліментів на дітей до 1 013,50 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
Разом з касаційною скаргою звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.
У відповідності до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Частина третя цієї статті передбачає, що строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 ЦПК України.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 подав касаційну скаргу у строк передбачений частиною першою статті 390 ЦПК України, яку ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року, вдруге подав цю скаргу в розумний термін, строк на касаційне оскарження необхідно поновити.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                         01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у спорах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Зазначена справа є малозначною, виходячи із розміру аліментів, який становить 3 000,00 грн (1 500,00*1 500,00), встановленого судами попередніх інстанцій, сукупність всіх виплат за шість місяців - 18 000,00 грн (3 000,00*6)не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2019 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» цього показника в 2 102,00 грн складає 210 200,00 грн                              (100 х 2 102,00). 
Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBACv. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведенного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
Керуючись статтями 19, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від                                                11 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          М. М. Русинчук