Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/33/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Майданніков О. І. 
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 року. м. Кропивницький
        Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Олексієнко І.С.,
за участю захисника Любченка В.М. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та з апеляційною скаргою адвоката Любченка В.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 
визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровоградської від 20.11.2019 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 21.08.2019 о 05 годині 48 хвилин на автомобільній дорозі М14 км 70 + 150 м керував транспортним засобом марки «Fiat Doblо» д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху. Під час спілкування з водієм у поліцейських виникла підозра, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на що вказували характерні ознаки, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. В присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
У поданій апеляційній скарзі захисник Любченко В.М. в інтересах ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду та скасувати її як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції припустився грубих порушень ч.1 ст.130 КУПАП. Неправильно її застосував, оскільки за змістом складеного щодо ОСОБА_1 протоколу і доданих пояснень свідків, суть порушення зводить, на переконання працівника поліції, до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, натомість, описавши ці «звинувачення» щодо нього описовій частині постанови суду (тобто про те, з чим поступила справа до суду), далі у мотивувальній частині суд припустився суперечливого, не обґрунтованого, і безпідставного висновку, вказавши наступне: «Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху, і в його діях є склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що транспортним засобом він не керував, доказів перебування автомобіля в русі, і керування цим автомобілем саме ОСОБА_1 поліцейськими до суду не надано. Крім того, за змістом протоколу, наявне, на переконання працівника поліції, порушення у виді відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі вчинено о 05.48, а протокол складено через 59 хв., а саме - 06.47. Між тим, у наявних у матеріалах справи письмових поясненнях свідків ( ОСОБА_3 ). та ( ОСОБА_4 ) значиться, що вони були свідками того, як ОСОБА_1 о 06 год.30 хв. відмовився від проведення огляду на стан виявлення алкогольного сп`яніння. Отже, суд першої інстанції порушив норму процесуального права - ст.252 КУпАП щодо оцінки доказів. Вважає також неналежними доказами пояснення свідків, оскільки вказані свідки не допитані судом першої інстанції. Крім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а також те що йому не була вчасно надана відповідь на його лист, він був фактично позбавлений права на захист, що є грубим порушенням прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що строк він пропустив з поважних причин, оскільки про день та час розгляду даної справи в приміщення Ленінського районного суду ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про, що свідчать матеріали самої справи. Лише на звернення адвоката 12.12.2019 року було видано копію оскражуваної постанови, що підтверджується наявною у матеріалах справи письмовою розпискою із зазначенням дати, отже, копія постанови суду була одержана лише 12.12.2019 року.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 та його захисник Любченко В.М. не були присутні під час винесення постанови по справі в суді першої інстанції, тому десятиденний строк на оскарження постанови, виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слід рахувати з моменту отримання її копії, тобто з 12.12.2019 року. Суд вважає за необхідне прийняти подану захисником Любченком В.М. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу до розгляду, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
У відповідності зі ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ч.1ст.277 КУпАП встановлено, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 21.08.2019 року щодо ОСОБА_1 , останнього було повідомлено, що розгляд його адміністративної справи відбуватиметься у Кіровоградському районному суді Кіровоградської області.
18.09.2019 року постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у зв`язку з клопотанням ОСОБА_1 матеріали адміністративної справи направлено для розгляду до Ленінського районного суду м. Кіровограда.
Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 надійшла до Ленінського районного суду м. Кіровограда 15 жовтня 2019 року.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, і ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що дана справа розглядається в Ленінському районному суді м. Кіровограда, не вжив заходів для явки до суду та для з`ясування стану розгляду судового провадження в період з 15.10.2019 по 20.11.2019, а тому суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не з`явився 20.11.2019 у судове засідання без поважних причин.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду його справи, проте останній в судове засідання не з`явився, не залучив для представництва та захисту його інтересів адвоката, але був належним чином повідомлений про дату розгляду справи. 
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин, апеляційний суд визнає, що процесуальні права ОСОБА_1 не були порушені та вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.
Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №270107 від 21.08.2019 року (а.с.1), поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.3), відеозаписом пригоди (а.с.4), з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. 
Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий судом першої інстанції.
Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.
Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Так, ст.130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.
Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №270107 від 21.08.2019 року (а.с.1) свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засвідчили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому даний протокол є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стверджується, що 21.08.2019 року вони були запрошені працівниками поліції як свідки за порушення ПДР водієм ОСОБА_1 . Працівники поліції запропонували водію продути на місці прилад «Драгер», від чого ОСОБА_1 відмовився, а також відмовився від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я. 
Також, слід визнати необґрунтованими твердження апеляційної скарги про відсутність на відео безпосереднього керування саме ОСОБА_1 зупиненим працівниками поліції транспортним засобом, оскільки їм була надана відповідна оцінка та вони спростовуються і самим змістовим наповненням відеозапису.
В суді апеляційної інстанції, в присутності адвоката Любченка В.М. було оглянуто відеозапис з камер автомобіля та нагрудних камер, де зафіксовано рух автомобіля «Fiat Doblо» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та відмову останнього від проходження огляду на стан сп`яніння, в присутності двох свідків, йому детально працівником поліції було роз`яснено всі його права та обов`язки, відсторонено від керування транспортним засобом та вилучено посвідчення водія.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не допитав свідків під час розгляду справи судом першої інстанції на правильність висновків суду не впливають, оскільки у суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце, тим більш, що сам ОСОБА_1 не заявляв клопотання про допит свідків ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі під час розгляду в апеляційній інстанції.
Є не обґрунтованими також твердження апелянта про розбіжності між часом складання протоколу про адміністративне правопорушення та фіксування відмови правопорушника від проходження медичного огляду в поясненнях свідків, оскільки зупинили ОСОБА_1  о 05 год. 48 хв. 21.08.2019 (час скоєння правопорушення), на відеозапису зафіксовано час 05 год. 48 хв. Водій протягом тривалого часу перебував в салоні керованого ним автомобіля і потім після спливу часу, в присутності двох свідків о 06 год. 30 хв. заявив чітку відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і лише потім о 06 год. 47 хвилин працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення.
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обгрунтованими та спростовуються сукупністю даних, що містяться в матеріалах провадження.
Відтак, згідно сукупності досліджених доказів, судом вірно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - відмови від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Окрім того, доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим порушив право на захист є безпідставними, суд сприймає їх як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції вживав дієві заходи, щодо своєчасного сповіщення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи.
Зокрема, повідомлення здійснювалися засобами поштового зв`язку, на адресу, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення. Клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 до суду не надходило. 
Вказане також підтверджується заявою ОСОБА_1 від 18.11.2019, в якій останній вказує, що йому відомо про перебування справи про адміністративне правопорушення № 390/1300/19 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда та просить завчасно його повідомляти про дату, часу та місце розгляду справи з метою бути присутнім під час розгляду справи судом (а.п. 24). При цьому, жодних інших контактних даних (номеру мобільного телефону, місця роботи, електронної пошти), за якими суд мав би змогу додатково оперативно повідомити особу, що притягується до адміністративної відповідальності, останнім не вказано.
Також, на офіційному сайті Судової влади http://court.gov.ua/assignments/ в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду» дата та місце розгляду справи вказувались одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні.
За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, про умисне ухилення правопорушника від явки до суду та можливість розгляду справи за його відсутності.
Окрім того, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
До того ж апеляційний розгляд проводився за участі захисника. 
Проте, апелянт будь-яких доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним за ч.1 ст.130 КУпАП, суду не надав.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах провадження, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та повністю спростовуються матеріалами відеозапису.
Враховуючи наведене, суддею місцевого суду було повно та об`єктивно досліджено наявні у справі докази та винесено законну та обґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 21.08.2019 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем «Fiat Doblо», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
З огляду на викладене, суддя вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
       Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року.
Апеляційну скаргу захисника Любченка В.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду І.С. Олексієнко