Справа № 463/1744/17                                Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2135/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Іванової О.О.
з участю представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за борговою розпискою від 29 квітня 2013 в розмірі 200 000 дол. США, що становить у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України 5 398 552,80 грн. та 3% річних від простроченої суми (станом на 29.11.2018 року, що становить 910 діб) у розмірі 404 490,37 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача 8000 грн. сплачено останнім судового збору за подання позовної заяви.
Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року позов - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 29 квітня 2013 року в розмірі 200 000 дол. США (двісті тисяч доларів США), що становить у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення 5 398 552,80 грн. (п`ять мільйонів триста дев`яносто вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні вісімдесят копійок) та 3% річних від простроченої суми (станом на 29.11.2018 року, що становить 910 діб) у розмірі 404 490,37 грн. (чотириста чотири тисячі чотириста дев`яносто гривень 37 копійок). 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8000 грн. (вісім тисяч гривень) сплачено останнім судового збору за подання позовної заяви.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що висновок суду про те, що відповідач свідомо не отримувала повістки, реалізуючи своє диспозитивне право на участь у справі, був би правильним лише у разі, якщо було б доведено, що відповідачі, знаючи, що на їх адресу надійшов рекомендований лист з суду, не отримували його, проте таких обставин судом не встановлено.
Зазначає, що оголошення про виклик до суду відповідача, розмішене на сайті суду ( а. с. 199) не відповідає вимогам ч. 11 ст.280 ЦПКУ згідно якої Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Також вказує на відсутність будь-яких відомостей про надання судді Мармашу Позивачем оригіналу розписки - єдиного та головного доказу у цій справі покладено в основу судового рішення посилання на докази які ніколи не були предметом огляду та дослідження.
Ухвалюючи оскаржуване рішення на підставі копії розписки за відсутності у суду оригіналу, на думку скаржника, помилково та на підставі лише припущень зробив висновок про співпадіння особи « ОСОБА_1 » з особою Позивача, що протирічить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПКУ
Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, поясненняпредставника  ОСОБА_3  – ОСОБА_4  на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника  ОСОБА_1  – ОСОБА_2  на її заперечення, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно розписки від 29 квітня 2013 року ОСОБА_3 позичила 200 000 доларів США у ОСОБА_1 і зобов`язується повернути частинами по мірі продажу нерухомості у м. Львові та не пізніше ніж до 01 червня 2016 року (а.с. 8).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 взяла гроші в борг, однак свого зобов`язання щодо повернення коштів до 01 червня 2016 року не виконала, у зв`язку з чим станом на 28.02.2019 виникла заборгованість, що складається із основного боргу - суми позики в розмірі 200 000 доларів США, що національній грошовій в одиниці становить 5398552,80 >грн., яка на даний час є неповернутою, та 3% річних від простроченої суми (станом на 29.11.2018 року, що становить 910 діб) у розмірі 404 490,37 грн. Вказаний розрахунок складений у відповідності до умов договору та вимог ЦК України.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно ст.202 Цивільного кодексу України (далі ЦК) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За ч.3 ст. 202 ЦК одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у ст.203 ЦК.
Відповідно до ст. 204 ЦК Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом не дійсним.
Відповідно до ст.215 ч.1,2 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК.
Згідно ч.1-3 ст.203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
У ч.5 ст.203 ЦК зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом ч.1 абз.1 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Згідно ч.2 абз.1 ст. 207 правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надав для огляду в судовому засіданні оригінал розписки від 29 квітня 2013 року, відповідність копії ,яка заходиться в матеріалах справи оригіналу засвідчена судом апеляційної інстанції (Т. 1 а.с. 8). Вказана розписка знаходиться у позивача, що спростовує доводи апеляційної скарги про співпадіння особи ОСОБА_1 з особою позивача.
За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правомірність розписки у передбаченому законом порядку не спростована, клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи на предмет встановлення справжності підпису відповідача на борговій розписці остання не заявляла, відтак дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 02 березня 2020 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.