ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/2052/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Краснова Є.В.,
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Компанії "Артпрогруп ЛТД" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 (головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Мальченко А.О., Жук Г.А.) про відмову у відкриті апеляційного провадження у справі № 910/2052/18 Господарського суду міста Києва
за позовом Компанії "Артпрогруп ЛТД" до Дочірнього підприємства "Край Проперті", третя особа Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії
Історія справи
Короткий зміст вимог
1. Компанія "Артпрогруп ЛТД" (далі - Позивач) звернулася в Господарський суд міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Край Проперті" (далі - Відповідач), третя особа Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (далі - Третя особа) про: 1) скасування запису про право власності Відповідача на нежилий будинок - громадський центр з об`єктами (в літ. А) загальною площею 28 539,50 м^2, розташований за адресою: м. Київ, просп. Глушкова Академіка, будинок 13-Б; 2)визнання за Позивачем права власності на нежилий будинок - громадський центр з об`єктами (в літ. А) загальною площею 28 539,50 м^2, розташований за адресою: м.Київ, просп. Глушкова Академіка, будинок 13-Б; 3) зобов`язання Відповідача виконати умови договору комісії №к-кн-13 від 13.01.2004 та передати Позивачу за актом приймання-передачі нежилий будинок - громадський центр з об`єктами (в літ.А) загальною площею 28 539,50 м^2, розташований за адресою: м. Київ, просп. Глушкова Академіка, будинок 13-Б.
Короткий зміст рішення, ухваленого судом першої інстанції
2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали, постановленої судом апеляційної інстанції
3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 на підставі частини 2 статті 261 ГПК України відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2018.
4. Ухвала суду мотивована тим, що Позивач був обізнаний про результати розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки представник Позивача був присутній під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення від 25.06.2018; вчасно направлену судом копію рішення, повний текст якого складено 02.07.2018, отримано представником Позивача 12.07.2018, проте Позивач звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції лише 09.09.2019, тобто, після спливу більше одного року з дня складення повного тексту оскарженого в апеляційному порядку рішення від 25.06.2018.
Короткий зміст вимог касаційної скарги Позивача
5. Позивач подав касаційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для відкриття апеляційного провадження.
Аргументи учасників справи
Доводи Позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)
6. Суд апеляційної інстанції не врахував, що оскільки Позивач ознайомився з матеріалами справи лише 29.08.2019 та отримав копію рішення 04.09.2019 від представника, який отримав його по пошті 12.07.2018, тому наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження і таке право передбачено статтею 256 ГПК України.
7. Зазначені судом апеляційної інстанції підстави відмови у відкритті апеляційного провадження не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України, обмежують доступ Позивача до суду, що порушує приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 129 Конституції України.
Позиція Відповідача у відзиві на касаційну скаргу
8. Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення у даній справі у касаційному порядку.
Позиція Третьої особи у відзиві на касаційну скаргу
9. Апеляційним господарським судом під час постановлення оскарженої ухвали вірно застосовано частину 2 статті 261 ГПК України та враховано практику Європейського суду з прав людини.
Інші документи
10. Від Позивача 05.12.2019 до Верховного Суду надійшло клопотання, в якому він просить передати дану справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
10.1. Відповідно до частини 5 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
10.2. Як зазначає Велика Палата Верховного Суду, є деякі підходи щодо розуміння категорії "виключна правова проблема". Велика Палата вказала, що для передачі справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, має бути обґрунтовано наявність виключної правової проблеми з врахуванням кількісного та якісного показників. Тобто, правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; існують обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; як вирішення цієї проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
10.3. Колегія суддів звертає увагу, що, зважаючи на наведене, Позивач в своєму клопотанні не зазначає обставин, які б свідчили про наявність виключної правової проблеми у даній справі щодо застосування частини 2 статті 261 ГПК України. Позивач, перераховуючи та посилаючись в клопотанні на справи цивільної та господарської юрисдикції, лише цитує певні витяги з текстів цих процесуальних документів, проте не зазначає, в чому полягає, на його думку, сутність виключної правової проблеми.
10.4. При цьому, щодо посилання Позивача в клопотанні на постанови Верховного Суду у справах №697/51/17, №336/2991/13-ц, №212/2-379/11 колегія суддів зазначає, що судові рішення касаційної інстанції у цих справах свідчать про сталу судову практику у застосуванні річного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
10.5. Що стосується посилання Позивача в клопотанні на постанову Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №926/767-б/15, як на судове рішення, в якому, на думку Позивача, суд касаційної інстанції вирішив питання по іншому, ніж у вказаних вище справах, то Суд вважає за необхідне зазначити, що суд касаційної інстанції, скасовуючи оскаржену в касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції від 09.09.2019 у вказаній справі звернув увагу, що апеляційним господарським судом не досліджено докази та не надано оцінку на предмет застосування до спірних правовідносин норм частини 2 статті 261 ГПК України, оскільки предметом апеляційного оскарження є судові рішення першої інстанції від 31.08.2016.
10.6. Крім того, суд касаційної інстанції до наведеного вище також зазначив, що предметом апеляційного оскарження серед інших рішень є постанова від 31.08.2016, і суд апеляційної інстанції не врахував, в контексті застосування до апеляційної скарги в частині оскарження цієї постанови, положень статті 272 ГПК України, факт ухвалення апеляційним господарським судом 01.07.2019 постанови, якою здійснено перегляд постанови від 31.08.2016.
10.7. Отже, зазначена позиція суду касаційної інстанції у справі №926/767-б/15 не свідчить про наявність правової проблеми у застосуванні частини 2 статті 261 ГПК України.
10.8. Крім того, Позивач в клопотанні зазначає, що існує правова проблема, за якою рішенням суду першої інстанції у даній справі від 25.06.2018 порушено права Позивача. Проте, таке посилання відхиляється, оскільки рішення від 25.06.2018 не є наразі предметом касаційного перегляду.
10.9. З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволенні клопотання Позивача та передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини 5 статті 302 ГПК України.
ПОЗИЦІЯ  ВЕРХОВНОГО  СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
11. Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
12. Як встановлено судом апеляційної інстанції, разом з апеляційною скаргою, поданою Позивачем 09.09.2019, також заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, що зводиться до ствердження про отримання скаржником рішення суду першої інстанції від 25.06.2018, повний текст якого складений 02.07.2018, лише 04.09.2019.
13. Апеляційний господарський суд встановив, що копію оскарженого рішення місцевого господарського суду від 25.06.2018, повний текст якого складений 02.07.2018, було направлено всім учасникам справи 04.07.2018 та отримано представником Позивача гр. ОСОБА_1 12.07.2018, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 77, т.с. 2).
При цьому, копію рішення направлено судом першої інстанції Позивачу за адресою для надсилання поштової кореспонденції, яка зазначена ним в позовній заяві ( АДРЕСА_1 ). Ця ж адреса зазначена і директором Позивача при подачі ним додаткових пояснень у справі (а.с. 26-27, т.с. 2) і матеріали справи не містять доказів зміни адреси для надсилання поштової кореспонденції на стадії вирішення справи в суді першої інстанції.
Крім того, суд з`ясував, що відповідно до протоколу судового засідання 25.06.2018 під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення був присутній представник Позивача гр. ОСОБА_2 , що свідчить про те, що Позивач був повідомлений та обізнаний про розгляд справи та прийняте судом рішення. При цьому, суд апеляційної інстанції не встановив, що в матеріалах справи наявні документи, які б свідчили про відсутність у гр. Брижак О.М. повноважень представляти інтереси Позивача, зокрема, в суді першої інстанції.
14. Водночас, надавши оцінку підставам пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, зазначеним Позивачем в клопотанні, зокрема, що копію рішення від 25.06.2018 отримано представником Позивача гр. ОСОБА_1 12.07.2018, проте договір на надання правової допомоги із зазначеною особою припинено 09.07.2018 і копію рішення гр. ОСОБА_1 було надано Позивачу лише 04.09.2019, суд апеляційної інстанції врахував присутність в судовому засіданні 25.06.2018 при проголошенні вступної та резолютивної частини рішення повноважного представника Позивача гр. ОСОБА_2 , а також врахував недоведеність неотримання Позивачем копії рішення суду за адресою, зазначеною самим Позивачем для надсилання поштової кореспонденції.
При цьому, апеляційний господарський суд звернув увагу на те, що Позивачем не підтверджено неможливість ознайомлення з матеріалами справи за період з серпня 2018 року по серпень 2019 року й, відповідно, вчасного оскарження судового рішення у справі.
15. Частиною 1 статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Як визначено статтею 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1)подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Зазначений у частині 2 статті 261 ГПК України річний строк є присічним і не застосовується лише у двох випадках, вказаних у даній нормі права.
16. Суд апеляційної інстанції, з огляду на відповідні приписи процесуального закону, встановив, що Позивачем пропущено строк апеляційного оскарження рішення місцевого господарського суду більше ніж на рік, Позивач був обізнаний про розгляд судом справи та прийняте рішення, Позивач не був позбавлений права оскаржити згадане рішення в апеляційному порядку у встановлений законом строк, проте своїм правом не скористався, а тому суд дійшов вірного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення суду першої інстанції від 25.06.2018 з підстав частини 2 статті 261 ГПК України. З огляду на зазначене, відхиляються доводи касаційної скарги, зазначені в пункті 6 постанови.
17. Разом з тим, в аспекті зазначеного слід звернутися до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень", статтями 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Причому, згідно з статтею 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 01.01.2007.
Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).
18. Позивач, з урахуванням обізнаності про ухвалення рішення судом першої інстанції, не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про стан відомого йому судового провадження, користуючись правами, наданими статтею 42 ГПК України, засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо, однак наданими процесуальними правами не скористався.
Отже, можливість своєчасного подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції залежала тільки від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.
19. За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушення або неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень частини 2 статті 261 ГПК України та погоджується із законним та обґрунтованим висновком апеляційного господарського суду про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
20. Посилання скаржника, яке наведене в пункті 7 постанови, на норми статті 129 Конституції України та норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо неприпустимості обмежень доступу до суду, не є підставою для відновлення строку апеляційного оскарження, оскільки право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").
21. Касаційний господарський суд враховує, що строк апеляційного оскарження, який просив поновити Позивач, сплив понад рік і це є значним періодом часу. Дії суду з поновлення строку апеляційного оскарження після спливу значного періоду часу можуть порушити принцип правової визначеності та принцип остаточності судового рішення.
22. Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування ухвали апеляційного господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
23. З огляду на викладене вище, касаційна скарга Позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін.
Щодо розподілу судових витрат
24. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржуване судове рішення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Компанії "Артпрогруп ЛТД" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 у справі №910/2052/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Суховий В.Г.

Судді                                                                                          Берднік І.С.

                                                                                                    Краснов Є.В.