ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року

м. Харків

Справа № 619/100/18 
Провадження № 22-ц/818/784/20
Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,
суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2019 року у складі судді Кононихіної Н.Ю.
у цивільній справі № 619/100/18за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,-
встановив:

09.01.2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.07.2011 у розмірі 12045,38 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 23.07.2011 року, згідно до якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписанням даної заяви відповідач надав свою згоду на погодження із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті Приватбанку. Анкета-заява, з Умовами та Тарифами в сукупності складають Договір про надання банківських послуг.
Зі свого боку позивач виконав умови договори, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач всупереч вимог ст.ст.509, 526, 527, 530, 549, 598, 599, 610, 617, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконала, грошові кошти на погашення отриманої суми кредиту не внесла, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 04.12.2017 становить 12045,38 грн, та складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3660,93 грн, відсотків за користування кредитом – 912,76 грн, пеня 6421,91 грн, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн – штраф (фіксована частина), 549,78 грн – штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 березня 2018 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено та скасовано заочне рішення. 
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22 травня 2019 року по справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені частково.
Суд вирішив стягнути з  ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.07.2011 в розмірі 3660,93 грн. та судовий збір.
В іншій частині позовні  вимоги суд вирішив залишити без задоволення. 

АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК»зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Також, відповідачем під час укладення кредитного договору була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». 
Просила розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні за участю представника, якап бажає надати додаткові пояснення.

Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами. Одночасно просила витребувати у позивача оригінали документу щодо кредитування ОСОБА_1 і розглядати справу в присутності відповідача. 

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність даних про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. 

Заяви представників сторін про розгляд справи в судовому засіданні із заслуховуванням їх пояснень задоволенню не підлягають, оскільки дана справа відноситься до категорії малозначних, суд першої інстанції за півтори роки розгляду справи ретельно перевіряв доводи учасників, у повному обсязі забезпечив сторонам можливість надавати усні і письмові пояснення та доводи обставини, які мають значення для справи.

За тих же мотивів апеляційний суд залишає без задоволення і заявлене у відзиві на апеляційну скаргу клопотання представника відповідача про витребування оригіналів документів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, в зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками, штрафом та пенею внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б\н 23.07.2011 року ОСОБА_1 стала клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». ( а.с. 8)
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України, визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг «ПРИВАТБАНКУ», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.07.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують обставини, на які посилається позивач.
Усі наявні у позивача докази мають бути подані разом з позовною заявою (ч. 2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 ЦПК України).
Докази, подані після вказаного строку, до розгляду судом не приймаються. Винятком є лише випадки, коли позивач обґрунтує неможливість їхнього своєчасного подання через підстави, які від нього не залежали (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, Позивач має про це письмово повідомити суд та зазначити: - який саме доказ не може бути подано; - причини, з яких цей доказ не може бути подано у зазначений строк; - докази, які підтверджують, що Позивач вжив усіх залежних від нього заходів, спрямованих на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).
Зазначене свідчить про те, що позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, повинен зазначити докази, що підтверджують обставини, на які він посилається. Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповідачем умов кредитного договору.
Скаржник в своїй апеляційній скарзі не зазначає поважність причин неподання доказів до суду першої інстанції, а саме копії довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000047976321, ОСОБА_1 від 23.07.2011 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає даний доказ недопустимим.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  стягненню підлягає сума заборгованості  за кредитним договором в  загальному  розмірі 48403,14 грн., з яких: 29037,98 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 19365,16 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 січня 2020 року

Головуючий:                                 П.В. Кісь

Судді :                        О.М. Хорошевський

                       В.Б. Яцина