Дата документу 07.02.2020 Справа № 336/5582/18
-

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/875/20                                Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Є.У.№ 336/5582/18                                               Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Дашковської А.В.,
Кримської О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29 листопада2019 року, 

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням посадової особи органу досудового розслідування. Зазначав, що слідчим відділом прокуратури Запорізької області проводилось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017081020000126 від 25.10.2017 за ознаками ч. 1 ст. 366 КК України за фактом внесення слідчим слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Зайцевим Є.С. недостовірних відомостей до офіційних документів в кримінальному провадженні за номером 12015080080003335. Позивач має статус потерпілого у вказаному провадженні. 28.02.2018 постановою старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області Тибія В.В. провадження у справі закрито. Вказану постанову скасовано ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2018, що свідчить про незаконність прийнятого співробітниками прокуратури Запорізької області рішення. Про наявність постанови заявнику стало відомо під час розгляду слідчим суддею його скарги на постанову прокурора відділу прокуратури Запорізької області Проценка М.В. від 26.12.2017 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у цьому провадженні, а саме: 23.03.2018. З вказаного часу заявник намагався отримати копію цієї постанови, неодноразово звертаючись до прокурора відділу прокуратури області Проценка М.В., слідчого Тибія В.В., заступника начальника управління з розслідування кримінальних справ прокуратури області, проте отримав копію оскаржуваного рішення лише 27.042018.
Скасування постанови про закриття кримінального провадження не потребує визнання її незаконною, проте сам по собі цей факт свідчить про протиправність дій слідчого, який виніс вказане процесуальне рішення, вважає, що у нього наявні передумови для стягнення як майнової, так і моральної шкоди.
У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з Державної казначейської службу у відшкодування моральної шкоди 510 000 грн., 2 078 грн. майнової шкоди, витрати на отримання професійної правничої допомоги в сумі 2 091 грн. 79 коп. , витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 276 грн., а також просить вирішити питання розподілу витрат на копіювання документів та поштових витрат в сумі 196 грн. (а. с. 209).
Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2019 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та її розміру, не доведено протиправності дій (бездіяльності) Прокуратури Запорізької області та причинного зв`язку між такими діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, а тому відсутні підстави для задоволення позову. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на думку скаржника, судом першої інстанції проігноровані докази, які були надані позивачем у вигляді постанов Верховного Суду та рішень Європейського Суду з прав людини, а також під час ухвалення рішення не було звернуто уваги на його промову у судових дебатах, в якій позивач посилався на практику Європейського Суду. 
У відзиві на апеляційну скаргу Заступник прокурора Запорізької області Даниляк О. зазначає, що рішення суду є законним і обґрунтованим та просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду – без змін. Прокурор вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 безпідставними, оскільки норми на які посилається позивач у справі, є релевантними у спірних правовідносинах.
Державна казначейська служба України відзив до апеляційного суду не надала, про те це не заважає розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами цивільної справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Виходячи з положень ст. 131-1 Конституції України, ст. ст 1, 3, 5, 7, 13 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури складають єдину відокремлену централізовану систему державних органів, на які покладено функції підтримання публічного обвинувачення в суді, організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Здійснюючи свої повноваження, прокурор вживає заходів до того, щоб органи дізнання і попереднього слідства додержували передбаченого законом порядку порушення кримінальних справ, розслідування діянь, що містять ознаки злочину, проведення оперативно-розшукових заходів, застосування технічних засобів, припинення та закриття справ, а також додержували строків провадження слідства та тримання під вартою; при розслідуванні злочинів неухильно виконували вимоги закону про всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи, з`ясовували обставини, які викривають чи виправдовують обвинуваченого, а також пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Судом установлено, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування шкоди, завданої позивачеві слідчими прокуратури Запорізької області у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням ними своїх посадових обов`язків, закриттям кримінального провадження, за яким його визнано потерпілим.
Доказом неправомірності дій слідчих прокуратури, на думку позивача, є судова ухвала про скасування постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях працівників поліції складу злочину.
Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч.ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.
Як роз`яснено у ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами й доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Частинами п. 3, 9 зазначеної постанови визначено, що моральна шкода може полягати зокрема: у принижені часті, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановлено, що 25.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до Прокуратури Запорізької області із заявою на незаконні дії слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області. Вказана заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань того ж дня та відкрито кримінальне провадження за №42017081020000126. (Т.1 а.с.7).
Відповідно до Постанови від 28.02.2018 про закриття кримінального провадження, яка була винесена старшим слідчим СВ прокуратури Запорізької області Тибієм В.В., кримінальне провадження за №42017081020000126 було закрите у зв`язку з відсутністю в діях слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області складу кримінального правопорушення (Т.1 а.с.25-29).
Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого прокуратури, вважаючи незаконним процесуальне рішення слідчого з огляду на його скасування слідчим суддею.
Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.
Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. 
Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого була скасована ухвалена за результатами перевірки постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з неповнотою розслідування, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.
Можливість захисту інтересів учасника кримінального провадження передбачена главою 26 КПК України, що внормовує питання оскарження слідчому судді рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, визначаючи предметом оскарження, в тому числі і постанову про закриття кримінального провадження.
Позивач отримав захист у зв`язку із скасуванням слідчим суддею постанови прокурора про закриття кримінального провадження.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що витрати позивача на правничу допомогу, складання процесуальних документів не є шкодою у розумінні ст.1166 ЦК України, порядок їх відшкодування передбачено нормами ст.ст133-142 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги у цій справі судом залишені без задоволення, відсутні підстави для прокладення судових витрат на відповідача. 
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги не є в розумінні статті 1176 ЦК України шкодою, яка в даному випадку підлягає відшкодуванню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, що згідно правил ЦПК України не є підставою для скасування правильного і законного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Керуючись ст. ст.367, 369,374,375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення  Мелітопольськогоміськрайонного суду Запорізької області від 04 грудня 2019 року,   по цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Головуючий: І.В. Кочеткова 
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська