ПОСТАНОВА 
Іменем України
11 лютого 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 2-4924/05
провадження № 22-ц/4809/293/20     

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
              головуючої судді          Суровицької Л. В.,
              суддів                             Авраменко Т. М., Черненка В. В.
             секретар                         Лазаренко-Шаповалова В. В.

учасники справи :
особа, яка подала скаргу (боржник у виконавчому провадженні) - ОСОБА_1 ,
орган та посадова особа, дії якого оскаржуються - Подільський відділ державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, реорганізоване в Подільський ВДВС у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), державний виконавець Подільського ВДВС - Недостоєва Лілія Василівна,
стягувач у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:
             У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця Подільського ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській         області - Недостоєвої Л.В.. Зазначав, що 18 вересня 2019 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 40027834 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 , дізнався, що державним виконавцем Недостоєвою Л.В. здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, який станом на 01 червня 2019 року склав 86 589,50 грн., а також про те, що на належну йому на праві власності частину квартири, накладено арешт. Будь-які документи щодо повідомлення його про нарахування заборгованості зі сплати аліментів не надходили, також його не повідомлено про накладення арешту на нерухоме майно.
Вважає, що державним виконавцем безпідставно нараховано заборгованість по аліментам, оскільки він ніколи не припиняв надавати ОСОБА_2 , з якою перебуває у шлюбі, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини. Він офіційно працевлаштований, працював з 2005 по 2019 роки на декількох підприємствах, отримував доходи, з яких самостійно вираховував і добровільно сплачував аліменти на утримання доньки. Державним виконавцем не з`ясовувалось його місце роботи та розмір доходів, не враховано відсутність будь-яких претензій ОСОБА_2 щодо несплати аліментів.
Стягувач ОСОБА_2 у 2006 році, у 2013 та у 2019 році подавала письмові заяви державному виконавцю про повернення виконавчого листа. За її заявою виконавчий лист повернуто у червні 2019 року на підставі ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тому державний виконавець мав би зняти арешт з квартири, накладений у виконавчому провадженні. В порушення вимог ст. ст.37, 40 вказаного Закону арешт, накладений державним виконавцем Безугла С.М. постановою аа868876 від 30 травня 2006 року та постановою ае 204493 від 14 лютого 2007 року Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , не знято. Крім того, державний виконавець безпідставно виніс постанову від 24 червня 2019 року про стягнення з нього виконавчого збору, оскільки рішення суду виконувалось добровільно без участі виконавчої служби, відтак, підстав для стягнення з нього виконавчого збору немає.
Просив суд  визнати дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів та бездіяльність щодо зняття арешту з Ѕ частини квартири неправомірними. Просив визнати неправомірною та  скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 24 червня 2019 року, зобов`язати Подільський ВДВС зняти арешт з Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 (а.с1-.2) . 

      Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2019 року у задоволенні скарги відмовлено (а.с. 90-94).
       Суд виходив з того, що ОСОБА_1 в період з 17 травня 2013 року по 01 червня 2019 року не сплачував аліменти на утримання доньки та станом на 19 липня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 84 619,50 грн.. Виконавчий збір не сплачено боржником, тому державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору (а.с.90-94).
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити рішення про задоволення скарги. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано сплату ним аліментів добровільно та документи на підтвердження сплати аліментів, не розглянуто питання про зняття арешту з квартири у зв?язку з поверненням виконавчого документа стягувачу. При добровільній сплаті аліментів, знаходження виконавчого листа на примусовому виконанні у відділі ДВС, не є підставою для стягнення виконавчого збору з боржника (а.с.98-99).
       Апеляційне провадження відкрито 02 січня 2020 року (а.с.107), 20 січня 2020 року призначено справу розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 28 січня 2020 року (а.с.119). У справі оголошено перерву до 11 лютого 2020 року, за клопотанням ОСОБА_1 продовжено строк розгляду справи на п?ятнадцять днів.
       У відзиві на апеляційну скаргу старший державний виконавець Недостоєва Л.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що державним виконавцем неодноразово здійснювались виклики боржника для надання пояснень, здійснювались запити щодо місця роботи та виявлення доходів боржника, наявності у нього майна. У зв?язку з відсутністю інформації про добровільну сплату аліментів, нараховувалась заборгованість по аліментам. У 2017 році роз?янено стягувачу, що при наявності заборгованості має право звертатись щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Після подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа, винесено постанову про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами. Підстави для зняття арешту з квартири відсутні, оскільки вживаються дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» з метою стягнення виконавчого збору з боржника (а.с.110-113).
       Стягувач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подала.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, а державний виконавець Подільського ВДВС Недостоєва Л.В. заперечила проти вказаних доводів.
Стягувач ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу. 

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , державного виконавця та стягувача ОСОБА_2 , перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні в Подільському відділі державної виконавчої служби м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області, яке реорганізовано в Подільський ВДВС у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), перебував виконавчий лист № 2- 4924 від 30 вересня 2005 року, виданий на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходу громадян до 26 березня 2022 року, починаючи стягнення з 29 серпня 2005 року.
Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом відкрито постановою державного виконавця від 19 жовтня 2005 року. 
З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що стягувач 01 листопада 2006 року подала до відділу ДВС письмову заяву з проханням виконавчий лист направити за місцем роботи ОСОБА_1 до ПП «Скарлет».
Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 станом на 01 листопада 2006 року, згідно якої заборгованість становить 2411,45 грн..
Відомості про те, що виконавчий лист направлявся за місцем роботи боржника, в матеріалах виконавчого провадження, наданого державним виконавцем, відсутні. 
       Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість по виплаті аліментів ОСОБА_1 станом на 01 квітня 2013 року становить 36 456,19 грн..
       Разом з тим, 16 травня 2013 року стягувач ОСОБА_2 подала до відділу ДВС письмову заяву про те, що вона не має претензій по сплаті аліментів до ОСОБА_1 , проте державний виконавець не прийняла до уваги відсутність заборгованості про яку повідомила стягувач та продовжила і надалі нараховувати заборгованість ОСОБА_1 по аліментам. 
       За розрахунком державного виконавця заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 28 березня 2017 року за період з 2013 року склала 40 256,50 грн..
       У липні 2017 року державним виконавцем повідомлено стягувача про наявність станом на 28 березня 2017 року заборгованості в сумі 40 256,50 грн. по аліментам, роз?яснено стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів
Станом на 01 лютого 2018 року за розрахунком державного виконавця заборгованість по аліментам ОСОБА_1 становить 56 682,30 грн, станом на 01 травня 2019 року - 84 619,50 грн..
13 травня 2019 року державний виконавець винесла постанову про накладення штрафу на боржника. Зазначила, що в період з 19 жовтня 2005 року по 01 травня 2019 року ОСОБА_1 не сплачував аліменти на підставі виконавчого листа та за розрахунком заборгованість станом на 01 травня 2019 становить 84 619,50 грн., тому на боржника ОСОБА_1 накладено штраф на користь ОСОБА_2 у розмірі 42 309,75 грн.. 
05 червня 2019 року стягувач ОСОБА_2 подала письмову заяву начальнику Подільського ВДВС з проханням повернути виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , так як боржник сплачує їй аліменти добровільно, претензії до нього станом на 05 червня 2019 року відсутні (а.с.63).
Постановою державного виконавця від 24 червня 2019 року виконавчий лист № 2-4924 виданий 30 вересня 2005 року Кіровським районним судом м. Кіровограда повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». 
Виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій (а.с.64).
В суді першої інстанції стягувач ОСОБА_2 письмово підтвердила, що ОСОБА_1 сплачує аліменти на її користь щомісячно, самостійно. Заборгованості зі сплати аліментів за весь період з 2005 року по теперішній час не було. Заяв, скарг щодо неотримання аліментів до ДВС не подавала. Борг зі сплати аліментів на момент повернення виконавчого листа відсутній (а.с.66). 
Крім того, ОСОБА_1 на підтвердження добровільної сплати аліментів надав квитанції за період з 08 вересня 2019 року по 23 жовтня 2019 року, якими підтверджується переказ аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини (а.с.77-86.)
Вказані обставини свідчать про те, що державним виконавцем у виконавчому провадженні не були прийняті до уваги письмові заяви стягувача про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, не з`ясовувалось ні у стягувача, ні у боржника яким чином здійснюється оплата аліментів та у якому розмірі.
Отримавши письмові заяви стягувача у травні 2013 року про відсутність заборгованості по аліментам, у червні 2019 року, державний виконавець не врахувала їх при здійсненні нарахування заборгованості. 
За таких обставин доводи скарги про неправомірне нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментам, є обґрунтованими та доведеними.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо нарахування заборгованості по аліментам не відповідає обставинам справи. До такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Згідно Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» індексний номер довідки 81895352 від 06 березня 2017 року зазначено: в розділі відомості про права власності - ОСОБА_1 , форма власності - приватна спільна часткова; частка власності - Ѕ. У розділі відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна зазначено: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 3394472; підстава обтяження : постанова аа 868876, 30 травня 2006 року, Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ, виконавець Безугла. Об`єкт обтяження: квартира, 1/2 частина, адреса: АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_1 , заявник Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ.
Також у цьому ж розділі зазначено тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 4547881; підстава обтяження: постанова ае 204493, 14 лютого 2007 року, Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ, виконавець Безугла. Об`єкт обтяження: квартира, Ѕ частина: адреса: АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_1 , заявник Ленінський ВДВС Кіровоградського МУЮ.
Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 травня 2006 року, серія аа 868876, вказаний арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та заборона відчуження здійснені державним виконавцем Безуглою С. М . при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4924 виданого 30 вересня 2005 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів (а.с.149).
Відповідно до постанови ае 204493 від 14 лютого 2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та заборона відчуження здійснені державним виконавцем Безуглою С. М . при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-812 виданого 13 січня 2006 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 51 гривня (а.с.148.).
Згідно пункту першого частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Частиною третьою статті 37 Закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі, зокрема пункту 1 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.
При винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем не вирішено питання про зняття арешту з 1/2 частини квартири, що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладеного постановою від 30 травня 2006 року (серія аа № 868876) у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2-4924 виданого 30 вересня 2005 року про стягнення аліментів на утримання дитини.
За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправомірної бездіяльності державного виконавця щодо зняття арешту з 1/2 частини квартири, накладеного постановою аа868876 від 30 травня 2006 року Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ, є обґрунтованими та доведеними. 
Разом з тим, доводи скарги та апеляційної скарги про наявність підстав для зняття арешту з 1/2 частини квартири, накладеного постановою ае 204493, 14 лютого 2007 року, Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ, є безпідставними, оскільки вказаний арешт накладено не у виконавчому провадженні про стягнення аліментів, а при примусовому виконанні іншого виконавчого листа про стягнення на користь держави судового збору.
Суд першої інстанції вказаним обставинам не дав належну оцінку та дійшов до безпідставного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця щодо зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця від 30 травня 2006 року. Вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи, до вказаного висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні скарги в частині щодо визнання неправомірними дій державного виконавця  таскасуванні постанови про стягнення виконавчого збору від 24 червня 2019 року,  суд першої інстанції також допустив порушення норм матеріального і процесуального права. 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Розгляд справи судом, до юрисдикції якого її розгляд не відноситься, є порушенням положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. 
  Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
       Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження (у редакції, що діє на момент звернення скаржника до суду) (далі - Закон    № 1404-VІІІ») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1, ч.2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно ч.4 ст. 27 Закону за виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування.
Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 24 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 8 658,95 грн..
Постановою державного виконавця від 04 липня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 40027834 виданої 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 8 658,95 грн.
За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1402-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення  виконавчих  дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
Частиною 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»  передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч.1 1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
       Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18грудня 2019 року у справі № 344/21436/18 (провадження № 14-596цс19), 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, провадження № 14-166цс18 , а також у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 307/1451/15-ц, провадження № 14-177 цс18 .
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з набранням чинності статтею 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» з 05 жовтня 2016 року така категорія справ, зокрема, оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
        Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Згідно зі ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.255 цього Кодексу.
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі в частині скарги ОСОБА_1 про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 24 червня 2019 року, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відмова в задоволенні скарги в цій частині щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору не позбавляє ОСОБА_1 права звернутись з відповідним позовом за правилами адміністративного судочинства.
       В решті скарга на дії державного виконавця підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.268, 374, ст. ст.376, 381-383,384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2019 року.
Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м .Дніпро) Недостоєвої Л.В. щодо нарахування заборгованості по аліментам та бездіяльності щодо зняття арешту з Ѕ частини квартири, неправомірними.

Зобов?язати державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницький Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Недостоєву Л.В. зняти арешт з Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , накладений постановою аа868876 від 30 травня 2006 року Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ, виконавець Безугла С.М. , реєстраційний номер обтяження 3394472.

В задоволенні скарги про зобов?язання державного виконавця зняти арешт з Ѕ частини квартири, накладеного згідно постанови від 14 лютого 2007 року, відмовити.

Провадження в частині скарги ОСОБА_1 про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 24 червня 2019 року, закрити.

Роз?яснити ОСОБА_1 право на звернення з адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України. 

Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.

Головуюча суддя                   Л. В. Суровицька

Судді                 Т. М. Авраменко

                                                                                                                     В.В. Черненко