КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
справа №369/9278/18
провадження № 22-ц/824/867/2020
20 лютого 2020 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів:  Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,
при секретарі Примушку О. В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу зазаявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів в справі за   позовом  ОСОБА_1    до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  третя особа:   Києво-Святошинська  районна  державна нотаріальна контора   про  встановлення  факту проживання  однією  сім`єю та визнання права власності та позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи:  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотова Ольга Віталіївна, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіна Надія Володимирівна про   визнання  пунктів  договорів  купівлі-продажу  частково  недійсними,   за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу  Києво-Святошинського районного суду Київської  області  від 10 жовтня 2019 року у складі судді Пінкевич Н. С.,
встановив:
 
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,  третя особа:   Києво-Святошинська  районна  державна нотаріальна контора   про  встановлення  факту проживання  однією  сім`єю та визнання права власності.
У травні  2019  року  ОСОБА_1   звернулась до  суду  з позовом  до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи:  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотова Ольга Віталіївна, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дудкіна Надія Володимирівна про   визнання  пунктів  договорів  купівлі-продажу  частково  недійсними.
Ухвалою  Києво-Святошинського  районного  суду  Київської області  від  10 липня  2019  року   вказані  справи   об`єднано  в одне  провадження.
У  жовтні  2019  року   ОСОБА_1 подала  заяву про   уточнення   позовних вимог.  Просила  суд встановити   факт проживання  ОСОБА_1    та ОСОБА_9    однією  сім`єю  без  реєстрації шлюбу  з 15.09.2017 по 06.03.2018 р.; визнати   недійсним пункт 6 договору   купівлі-продажу   житлового  будинку  від  19.06.20915  року у частині заяви покупця ОСОБА_9    щодо неперебування  у фактичних шлюбних відносинах та витраті особистих грошових коштів на  придбання  житлового  будинку, відсутність  осіб,  які б могли ставити питання  про  визнання  за  ним права власності на  грошові  кошти,  витрачені  на  купівлю житлового  будинку; визнати недійсним  п. 12  договору  купівлі-продажу  житлового  будинку  від  16.09.2015 року   в частині  заяви  покупця ОСОБА_9 про  непроживання ні з ким  однією  сім`єю;  визнати  недійсним п. 14  договору  купівлі-продажу  земельної ділянки  від 16.09.2015 року   в частині  заяви  покупця ОСОБА_9 про  непроживання ні з ким  однією  сім`єю;  визнати  за  ОСОБА_1    право власності на  Ѕ частину   житлового  будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 318,6 кв.м., житловою площею 68,39 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 ,   загальною площею 148,0 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м. та на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка знаходиться за цією  адресою; визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля Mercedes-Benz, Vito, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та автомобіля Mercedes-Benz, Е220, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .
В заяві про  витребування  доказів  від 06.05.2019  представник ОСОБА_1 - адвокат Гурневич Н. В.  просила  суд витребувати:  від Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району Київської області відомості чи перебуває на обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; від Київського міського психоневрологічного диспансеру № 4  відомості чи перебуває на обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заява обґрунтована  тим, що 31.01.2019  судом задоволено клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_3 . При цьому   ОСОБА_1   відомо,  що   ОСОБА_3    перебуває на  обліку у лікаря-психіатра. Відповідно  до  ч. 1 ст. 70  ЦПК  України  не можуть бути допитані  як свідки  недієздатні  фізичні  особи, а також особи, які перебувають  на  обліку чи лікуванні   у психіатричному   лікувальному закладі, і не   здатні  через свої  фізичні  або психічні   вади правильно  сприймати  обставини,  що  мають  значення  для справи, або давати   показання. За таких обставин   ОСОБА_3 не  може бути допитана  в якості свідка. 
Зазначила, що відповідно до  ст.6  Закону  України «Про психіатричну  допомогу» право на одержання і використання конфіденційних відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання їй психіатричної допомоги має лише сама особа чи її законний представник. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської  області  від 10 жовтня 2019 року в задоволенні заяви про витребування доказів відмовлено.  
В апеляційній  скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської  області  від 10 жовтня 2019 року, ухвалити нову постанову, якою заяву позивача  про забезпечення позову  задовольнити.  
Свої доводи мотивує тим, що поданою заявою обґрунтована  необхідність витребування  відомостей чи перебуває  на  обліку у  лікаря-психіатра  ОСОБА_3 ,  щодо  якої  задоволено  клопотання  про  її допит в якості свідка.  Зазначена  особа   перебуває на  обліку у лікаря-психіатра та є особою  з інвалідністю, що   підтверджується  копією  пенсійного  посвідчення,  надісланого  разом  з  матеріалами спадкової справи.  У заявника в силу закону  відсутня  можливість  на отримання  конфіденційної інформації про перебування  особи на   обліку у лікаря-психіатра.   
Крім того, з  метою об`єктивної оцінки  показів  свідка,  вважає за доцільне володіти інформацією щодо перебування на обліку у лікаря-психіатра особи, покази якої можуть бути покладені в основу судового  рішення. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому  засіданні  представник ОСОБА_1 -  адвокат Гурневич  Н. В.  апеляційну  скаргу  підтримала та просила  її задовольнити.      
 Представник  відповідачів ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3   - адвокат Величко   В. П.   просив  відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги.
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились, про  день, час та місце  розгляду справи  повідомлені  судом  належним чином.   
 Переглянувши справу за  наявними  в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню з таких підстав. 
Відмовляючи у задоволенні  заяви  представника позивача  про  витребування  доказів,  суд першої  інстанції  виходив з того,  що заявником не наведено обставин, які свідчать про те, що у нього існують складнощі у витребуванні доказів, а також не надано відомостей, які б свідчили про неможливість отримання таких доказів самостійно,  або що йому було відмовлено у видачі цих доказів.
При цьому  суд першої  інстанції  виходив  з положень  ст.  81, 84, 116, 117  ЦПК   України. 
Колегія суддів не може  погодитись  з висновками суду  першої інстанції з огляду  на таке. 
Відповідно  до  п.2 ч.1 ст.353  ЦПК  України  окремо  від  рішення  суду  можуть  бути оскаржені в апеляційному порядку  ухвали суду першої  інстанції  щодо   забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.
Відповідно  до положень ст.76  ЦПК  України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд  встановлює наявність  або  відсутність  обставин (фактів), що обґрунтовують   вимоги і заперечення  учасників справи,  та інших обставин,  які мають значення  для вирішення  справи. 
Ці дані  встановлюються такими засобами: 
1)письмовими, речовими і електронними доказами;  
2)висновками експертів; 
3)показаннями  свідків. 
Відповідно  до  ч. 2 ст. 77  цього Кодексу  предметом  доказування  є обставини, що підтверджують   заявлені вимоги чи заперечення  або мають  інше  значення  для розгляду справи  і підлягають встановленню   при ухваленні  судового  рішення. 
Відповідно  до  п.1 ч.1 ст.70 ЦПК  України  не можуть  бути допитані   як свідки недієздатні фізичні  особи, а також особи, які перебувають  на  обліку чи лікуванні  у психіатричному   лікувальному закладі і не здатні  через   свої фізичні  або психічні вади правильно  сприймати обставини, що  мають значення  для справи,  або  давати показання. 
Відповідно  до  частин 1 та 2 ст. 116  ЦПК  України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. 
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Згідно  п. 4, 5 ч.1 ст.117  ЦПК  України у заяві про  забезпечення доказів зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Аналіз  вказаних норм процесуального права свідчить про те, що питання щодо  забезпечення доказів вирішується судом у порядку ст. 116 ЦПК України у тому випадку, якщо надання таких доказів є необхідним, або якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
В якості  необхідності  забезпечення  доказів  шляхом витребування  відомостей  чи перебуває   особа на  обліку у лікаря-психіатра,  представник  позивача  посилався  на те, що судом задоволено  клопотання  про  допит вказаної особи в якості свідка,  при цьому остання в силу  закону  не  може  бути  допитана  в якості свідка. 
На підтвердження  своїх доводів  заявник  посилалась на  те, що  відповідно  до ч.1 -3  ст. 6 Закону  України "Про психіатричну  допомогу"  медичні   працівники, інші фахівці, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, та особи, яким у зв`язку з навчанням або виконанням професійних, службових, громадських чи інших обов`язків стало відомо про наявність у особи психічного розладу, про факти звернення за психіатричною допомогою та лікування у закладі з надання психіатричної допомоги чи про перебування у закладі соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, або спеціальному навчальному закладі, а також інші відомості про стан психічного здоров`я особи, її приватне життя, не можуть розголошувати ці відомості, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті.
Право на одержання і використання конфіденційних відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання їй психіатричної допомоги має сама особа чи її законний представник.
За усвідомленою письмовою згодою особи або її законного представника відомості про стан психічного здоров`я цієї особи та надання їй психіатричної допомоги можуть передаватися іншим особам лише в інтересах особи, яка страждає на психічний розлад, для проведення обстеження та лікування чи захисту її прав і законних інтересів, для здійснення наукових досліджень, публікацій в науковій літературі, використання у навчальному процесі.
Відповідно  до  ч.2 ст.21 Закону  України "Про інформацію" конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.
Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.
Суд  першої інстанції взагалі не дослідив і не перевірив вказані доводи  заявника, не дав їм ніякої правової оцінки та дійшов передчасного  висновку щодо  недоведеності заявником існування у нього  складнощів у витребуванні доказів.
За змістом   ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В оскаржуваній ухвалі  суд першої інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких вона базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про  відмову у забезпеченні  доказів у даній справі постановлена судом з неповним з`ясуванням  судом  обставин,  що мають  значення  для справи, що у відповідності до  ст. 379 ЦПК  України  є підставою для  її скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381- 383 ЦПК України суд 
 
постановив: 
 
Апеляційну  скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.   
Ухвалу  Києво-Святошинського районного суду Київської  області  від 10 жовтня 2019 року скасувати. 
Направити справу за заявою ОСОБА_1 про  забезпечення  доказів  для продовження  розгляду  до суду  першої  інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню  в касаційному порядку  не  підлягає. 
Повне судове рішення  складено 21  лютого 2020  року.
 
Суддя-доповідач:                                               Г. М.  Кирилюк

Судді:                                                                  І. М.  Рейнарт

                                                                             Т. А. Семенюк