ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 460/1279/19 пров. № 857/12188/19	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Большакової О.О., Заверухи О.Б.
за участі секретаря судового засідання         Юник А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року (суддя - Недашківської К.М., м. Рівне, повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій,-

                                                          ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «Дубенський завод гумово-технічних виробів» в травні 2019 року звернулося до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просило визнати протиправними та скасувати розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині включення до розрахунків суми фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії, призначеної громадянину ОСОБА_1 : за розрахунком від 18.01.2019 №293/05 на суму 43945,54 грн, за розрахунком від 06.03.2019 №928/05 на суму 3434,33 грн, за розрахунком від 08.04.2019 №1443/05 на суму 3436,58 грн, за розрахунком від 07.05.2019 №1705/05 на суму 3436,58 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що отримав від пенсійного органу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до сум яких включено, в тому числі, суми фактичних витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пільгової пенсії ОСОБА_1 . Зазначає, що оскільки трудовий стаж, що надає право на пільгову пенсію, ОСОБА_1 був повністю набутий до 01.01.1992, то у позивача не виникає обов`язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгової пенсії такому пенсіонеру, адже пенсії, призначені відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відшкодуванню не підлягають. Вважає, що ОСОБА_1 пенсію повинно бути призначено відповідачем відповідно до положень статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №460/1279/19 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно з`ясував позицію позивача про те, що ОСОБА_1 фактично набув своє право на пенсію за віком на пільгових умовах саме в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», незалежно від того на яку статтю міститься формальне посилання при призначенні йому даної пенсії. Фактичне набуття права на пенсію в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на думку скаржника, означає, що коли необхідний для пільгової пенсії стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці особа набула до 01.01.1992 і після цієї дати не працювала з такими умовами праці, то це означає, що така особа фактично набула право на пільгову пенсію саме в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Разом з тим враховуючи, що до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», який вступив в силу з 01.01.1992, не було передбачено відшкодування фактичних витрат по виплаті та доставці пільгових пенсій за рахунок підприємств і організацій, на яких працювали ці особи та набули право на призначення пільгової пенсії, то відповідач не вправі вимагати відшкодування згаданих вище витрат за періоді трудового стажу, набутого до введення в дію цього Закону. Також апелянт зауважує, що надані відповідачем для суду документи для доведення законності і обґрунтованості своїх розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не містять належних доказів факту їх понесення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, заявлених у розрахунках витрат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Дубенський завод гумово-технічних виробів» є платником єдиного податку 4 групи та перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду як платник страхових внесків, що перераховуються до солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) є страхувальником, який використовує працю найманих працівників.
На виконання вимог пункту 6.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1), у період за січень - травень 2019 року Дубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, для ПрАТ «Дубенський ЗГТВ» було сформовано та надіслано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, від 18.01.2019 №293/05, від 06.03.2019 №928/05, від 08.04.2019 №1443/05, від 07.05.2019 №1705/05.
Не погоджуючись з такими розрахунками в частині плати, яку має перерахувати позивач щодо пенсіонера ОСОБА_1 , позивач звернулося до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваних Розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, враховуючи також те, що пенсію ОСОБА_1 призначено на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом даного спору є розрахунки пенсійного органу щодо фактичних витрат позивача на виплату та доставку пенсії, призначеної відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України №1788-XII громадянину ОСОБА_1 , де позивач вважає, що останній набув право на пільгову пенсію до 01.01.1992, а отже на призначення пенсії за нормами статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то у позивача не виникає обов`язку з відшкодування таких витрат.
Статтею 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення»  (далі - Закон №1788-XII) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.
Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 (далі - Інструкція №21-1) встановлює обов`язок підприємств здійснювати відшкодування витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
Відповідно до пункту 6.1. Інструкції №21-1 для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-»з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктами 6.4 та 6.5 Інструкції № 21-1 визначено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.
При цьому, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.
У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.
Отже, обов`язок щодо повного відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, в частині пенсій, призначених у порядку статті 13 Закону №1788-ХІІ, покладений на підприємства. 
З матеріалів справи видно, що 11.12.2018 Дубенським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області з 26.02.2018 ОСОБА_1 призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі №817/1296/18, згідно з яким пенсійний орган зобов`язано призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України №1788-XII, починаючи з 26.02.2018, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 10.10.1983 по 10.06.1991. Вказане судове рішення в порядку частини 2 статті  255 КАС України набрало законної сили на підставі ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018, якою повернуто апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції з врахуванням обставин, встановлених судовим рішенням, відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно з`ясував позицію позивача про те, що ОСОБА_1 фактично набув своє право на пенсію за віком на пільгових умовах саме в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не залежно від того на яку статтю міститься формальне посилання при призначенні йому даної пенсії. 
Відтак правильним є висновок суду першої інстанції про безпідставне посилання позивача на те, що пенсію ОСОБА_1 повинно було бути призначено відповідно до положень статті 100 Закону України №1788-XII, а не на підставі пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII, оскільки обставини щодо наявності у ОСОБА_1 права на призначення йому пенсії відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України №1788-ХІІ встановлено у судовому поряду, які в сулу вимог частини 4 статті 78 КАС України не потребують доказування.
Згідно положень статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Таким чином, спростовуються доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про фактичне набуття ОСОБА_1 права на пенсію в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що зумовлює відсутність обов`язку на виплату і доставку його пенсії.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що ОСОБА_1 станом на день набрання чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення», а саме, 01 січня 1992 року, не набув повного стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, а тому враховуючи обставину, встановлену рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справі №817/1296/18, що пільговий стаж роботи позивача за Списком №1 становив 7 повних років 8 місяців та 1 день, що було недостатнім для призначення пенсії в порядку статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», судовим рішенням було зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зменшенням віку, необхідного для призначення пенсії, пропорційно наявному стажу.
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта, що надані відповідачем для суду документи для доведення законності і обґрунтованості своїх розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не містять належних доказів факту їх понесення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, заявлених у розрахунках витрат, оскільки такі підстави не були предметом дослідження судом першої інстанції, а за правилами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів вважає, що позивач не довів тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги. Натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів перед судом законність надіслання позивачеві розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині включення до розрахунків суми фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії, призначеної громадянину ОСОБА_1 за розрахунками: від 18.01.2019 №293/05 на суму 43945,54грн; від 06.03.2019 №928/05 на суму 3434,33грн; від 08.04.2019 №1443/05 на суму 3436,58грн; від 07.05.2019 №1705/05 на суму 3436,58грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено 11 лютого 2020 року.