П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  713/2081/19 
Головуючий у І інстанції:  Кириляк А.Ю. 
Суддя-доповідач:  Кузьменко Л.В. 
04 лютого 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьменко Л.В. 
суддів:  Совгири Д. І.  Франовської К.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 грудня 2019 року (рішення ухвалено суддею Кириляк А.Ю. в м.Вижниця, відомості про дату складання повного рішення матеріали справи не містять) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора першого батальйону четвертої роти УПП у Вінницькій області  Кравчука Сергія Олеговича про -, 
В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2019 року позивач звернувся до Вижницького районного суду Чернівецької області з позовом до Інспектора першого батальйону четвертої роти УПП у Вінницькій області  Кравчука Сергія Олеговича  про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
В позові зазначив, що постановою Інспектора 1 батальйону 4 роти УПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Кравчука Сергія Олеговича  ЕАК №1764741 від 19.11.2019 року  про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо нього накладено адміністративний штраф в розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки 19.11.2019 року  о 04:13:51 год  він, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander» державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 "напрямок руху по смугах", чим  порушив п.8.4 ПДР. Позивач не погоджується із вказаною постановою, оскільки вважає її неправомірною. 
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора першого батальйону четвертої роти УПП у Вінницькій області  Кравчука Сергія Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення  адміністративного стягнення - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, викладені у оскаржуваній постанові обставини є надуманими та ґрунтуються лише на припущеннях відповідача. Також вказує що при винесенні постанови  про притягнення його до адміністративної відповідальності  за ч.1 ст. 122 КУпАП відповідач не врахував заперечень, та не навів доводів на їх спростування.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того позивач не надав належних доказів на підтвердження скасування постанови у справі про адмінправопорушення.
Колегія суддів  не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1-129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Відтак, доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку винесення постанови (без складання протоколу про адміністративне правопорушення) колегія суддів відхиляє.
Разом з тим, відповідно до ч. 4  ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог  ст. 283 цього Кодексу.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», НОМЕР_2  19.11.2019 року о 04:13:51 год на А/Д М-21 " Стрий- Тернопіль- Кропивницький -Знам`янка" 379 км, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок рух по смугах», чим  вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з п. 1.1.Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Розділ 33 ПДР визначає дорожні знаки. Пункт 5 визначає Інформаційно-вказівні знаки. 5.18 "Напрямок руху по смузі". Показує дозволений напрямок руху по смузі.
Знак 5.16 "Напрямки руху по смугах" показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Якщо знак дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, то він дозволяє й розворот з цієї смуги. Дія знака, що встановлений перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки 5.16  або 5.18 Знак 5.18 "Напрямок руху по смузі", установлені на ньому, не дають інших вказівок.
Згідно статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
В силу приписів  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п.24  Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок  про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Крім того, даною постановою зазначено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Разом з тим, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що у справі відсутні належні тадопустимі докази, які підтверджують вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. Окрім того, в оскаржуваній постанові відповідача відсутня повна характеристика вчиненого правопорушення, а саме не зазначено, в чому полягає не виконання ОСОБА_1  вимог дорожнього знаку 5.16 "напрямок руху по смугах". Усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом вини останнього.  Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, або ж рапорт чи пояснення поліцейського та порушника. До цього матеріального носія міг бути доданий диск з відеозаписом.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова серії ЕАК №1764741 від 19.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про здійснення фіксації правопорушення будь-якими  технічними засобами .  
Таким чином, в порушення приписів частини третьої статті 283 КУпАП у постанові про адміністративне правопорушення не наведено опису обставин, установлених під час розгляду справи, не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.
Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Така правова оцінка наявних у справі доказів винуватості позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення узгоджується із сталою практикою Верховного Суду в аналогічних спорах, викладеною, зокрема у постанові від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 грудня 2019 року скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги   ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову інспектора 1 батальйону 4 роти УППР у Вінницькій області лейтенанта поліції Кравчука Сергія Олеговича серії ЕКА №1764741 від 19.11.2019 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП скасувати. Провадження у справі  - закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  04 лютого 2020 року.

Головуючий	 	 	Кузьменко Л.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Франовська К.С.