ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2711/19                                             Головуючий у І інстанції - Скалозуб Ю.О.
                                                                                               Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

                                П О С Т А Н О В А
              І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
  06 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

                         при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 

       В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації, в якому просив:
-        визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 12.08.2019 року № 124-п про його звільнення з посади начальника відділу автомобільних доріг Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації та поновити Позивача на посаді;
-        стягнути з Відповідача на його користь оплату за час вимушеного прогулу з дня звільнення - 12.08.2019 року, з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 1140,18 грн.;
-        рішення в частині поновлення на посаді визначити до негайного виконання.
В обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначав, що його звільнення із займаної посади є незаконним, оскільки фактично жодних змін в організації виробництва і праці Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації, які б супроводжувалися скороченням чисельності або штату працівників, не відбулося. Крім того, ОСОБА_1 вказував, що йому не були запропоновані всі вакантні посади, які існували на момент попередження Позивача про наступне вивільнення. На думку ОСОБА_1 , його звільнення із займаної посади було проведено Відповідачем із порушенням вимог чинного трудового законодавства.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову        постанову, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що його звільнено з посади начальника відділу автомобільних доріг Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації незаконно, оскільки йому не були запропоновані всі вакантні посади, які з`явилися в Управлінні капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації протягом періоду з дня попередження про наступне вивільнення і які існували на день звільнення. Також, Позивач з прийнятим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду незгоден з тих підстав, що його звільнення з посади відбулось із грубими порушеннями вимог чинного трудового законодавства України.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а  рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Відповідач вказує, що на підтвердження змін в організації виробництва і праці сторонами по справі надано усі необхідні документи, зокрема накази Управління від 24.05.2019 року № 145 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління», від 12.06.2019 року № 200 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління», від 12.06.2019 року № 201 «Про зміни в структурі та штатному розписі Управління» та положення про відділ автомобільних доріг та відділ експлуатаційного утримання автомобільних доріг. Вказані документи підтверджують, що відділ експлуатаційного утримання автомобільних доріг у кількості 5 штатних одиниць введено наказом Управління від 24.05.2019 року № 145 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління». Натомість наказами від 12.06.2019 року № 200 та № 201 відділ автомобільних доріг реорганізовано та утворено сектор розгляду звернень громадян у кількості 3 штатних одиниці та додано 2 штатних одиниці до вже утвореного у травні відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг. Доданими до матеріалів справи Положеннями про відділи підтверджується, що завдання новоутвореного відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг за своєю суттю відрізняються від завдань відділу автомобільних доріг. Тобто, на думку Відповідача твердження Позивача, що новостворений відділ експлуатаційного утримання автомобільних доріг є лише незначним розширенням ліквідованого відділу автомобільних доріг, а замість відділу в складі 5 штатних одиниць утворено новий відділ у складі 7, не відповідає дійсності. 
Відповідно до ч. 1    ст. 308    КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Відповідача від 04.05.2018 року ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника відділу автомобільних доріг Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (а.с. 15).
Згідно з наказом Відповідача від 24.05.2019 року № 145 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління» з 24.05.2019 року введено в дію структуру Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації, затверджену розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 13.05.2019 року № 271 «Про структуру Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації» та введено в дію штатний розпис Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (а.с. 16).
Відповідно до наказу Відповідача від 12.06.2019 року № 200 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління» визнано таким, що втратив чинність наказ Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації від 24.05.2019 року № 145 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління»; з 12.06.2019 року введено в дію структуру Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації, затверджену розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 07.06.2019 року № 330 «Про структуру Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації» та введено в дію штатний розпис Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (а.с. 18).
Згідно з наказом Відповідача від 12.06.2019 року № 201 «Про зміни в структурі та штатному розписі Управління» реорганізовано відділ автомобільних доріг Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації шляхом перетворення у сектор розгляду звернень громадян, з граничною чисельністю працівників цього сектору 3 штатні одиниці. Крім того, зокрема, виведено зі штатного розпису Управління посаду начальника відділу автомобільних доріг та введено до штатного розпису Управління посаду завідувача сектору розгляду звернень громадян (а.с. 23).
Листом Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації від 13.06.2019 року № 03-50/1994 ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення та запропоновано позивачу посаду завідувача сектору розгляду звернень громадян Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (а.с. 24). 
12.08.2019 року від переведення на запропоновану посаду          ОСОБА_1 відмовився (а.с. 101).
Наказом Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації від 12.08.2019 року № 124-п ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу автомобільних доріг Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації у зв`язку зі скороченням штату (а. с. 25).
Вважаючи наказ Відповідача від 12.08.2019 року № 124-п про звільнення з посади начальника відділу автомобільних доріг Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 лише через два місяці - 12.08.2019 року (напередодні звільнення - 13.08.2019 року) підтвердив свою відмову від переведення на запропоновану посаду відповідною заявою. Позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував наявність в Управлінні капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації іншої вакантної посади, яка б могла бути запропонована ОСОБА_1 перед звільненням. Суд першої інстанції дійшов висновку, що Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації при прийнятті наказу від 12.08.2019 року        № 124-п про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави для скасування цього наказу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.
Відповідно до частини 2    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Згідно з ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII (далі - КЗпП України).
У відповідності до    ст. 1 КЗпП України   (тут і надалі - нормативно правові акти в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин),    Кодекс законів про працю України    регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
За приписами ч. 1    ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно   ст. 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з    Кодексу законів про працю України         та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 6 статті 43 КЗпП України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з пунктом 1 частини 1    статті 40 КЗпП України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Водночас, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2    статті 40 КЗпП України ).
Частиною 1    статті 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Відповідно до частини 1-3    статті 49-2 КЗпП України , про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
Згідно з частиною 2    статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог    Закону України «Про запобігання корупції»    іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Таким чином, нормативне тлумачення наведених положень   Кодексу законів про працю України    дає підстави для висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, вжити заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.
Відповідно до роз`яснень пункту 19    постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1    ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення (абзац перший).
Відповідно до правової   позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 05 липня        2018 року (справа № 820/5176/16) власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові    всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
При скороченні штату чи чисельністю працівників, встановлено наступний алгоритм дій: - врахування переважного права залишення працівника на роботі; - врахування кваліфікації, компетентності, продуктивності праці, тощо поряд з іншими працівниками, які не мають переважного права залишення на роботі; - при відсутності можливості врахування попередніх пунктів, пропозиція працівникові усіх вакантних посад наявних в структурі державного органу, в тому числі рівнозначних посад; - при відмові від запропонованих посад, працівник підлягає звільненню.
Згідно з нормами п. 5 ч. 2   ст. 242 КАС  України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування    норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що     згідно з наказом Відповідача від 12.06.2019 року № 201 «Про зміни в структурі та штатному розписі Управління» відділ автомобільних доріг Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації, посаду начальника якого обіймав ОСОБА_1 , був реорганізований у сектор розгляду звернень громадян.
Відповідно до приписів ст. 49-2 КЗпП України Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації листом від 13.06.2019 року № 03-50/1994 попередило ОСОБА_1 про наступне вивільнення та запропонувало Позивачу посаду завідувача новоутвореного сектору розгляду звернень громадян.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КЗпП України Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації, враховуючи кваліфікацію та досвід роботи ОСОБА_1 на керівній посаді, першочергово запропонувало йому переведення на посаду завідувача сектору розгляду звернень громадян.
Однак, ОСОБА_1 лише через два місяці - 12.08.2019 (напередодні звільнення - 13.08.2019) підтвердив свою відмову від переведення на запропоновану посаду відповідною заявою, про що складено акт про відмову підпису наказів начальника Управління капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації від 12.06.2019 року № 200 «Про введення в дію структури та штатного розпису» та від 12.06.2019 року № 201 «Про зміни в структурі та штатному розписі Управління» від 13.06.2019 року.
Проте, як вказує Позивач в адміністративному позові та апеляційній скарзі, що йому не були запропоновані всі вакантні посади, які з`явилися в Управлінні капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації протягом періоду з дня попередження про наступне вивільнення і які існували на день звільнення.
05 лютого 2020 року Відповідачем надано письмові пояснення з яких вбачається, що на виконання ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України усі працівники відділу автомобільних доріг, який було реорганізовано, 13.06.2019 року були попереджені про вивільнення з одночасним пропонуванням їм рівнозначних посад. 
Так, на підтвердження наявності вакансії Відповідачем до пояснень додано копії табелів обліку робочого часу, з аналізу яких вбачається, що станом на момент повідомлення ОСОБА_1 про його вивільнення, в Управлінні враховуючи діючий штатний розпис були наявні наступні вакантні посади: 1 посада начальника відділу з питань управління персоналом та організаційної роботи (посада державної служби); 1 посада заступника начальника відділу технічного контролю автомобільних доріг (посада державної служби); 2 посади головних спеціалістів у відділі забезпечення будівництва технічною документацією (посада державної служби); 1 посада завідувача сектору розгляду звернень громадян; 4 посади провідних інженерів у різних відділах Управління; 2 посади провідних спеціалістів: 1 - у відділі економічного аналізу та договорів (посада державної служби); 1 - у відділі забезпечення будівництва технічною документацією (посада державної служби).
За приписами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
Також, на підтвердження факту належності вакантних посад до категорії державної служби Відповідачем надано посадові інструкції по посадах, які передбачені штатним розписом Управління.
За вказаними поясненнями Відповідача, пропонувати Позивачу посади державної служби Відповідач не мав правових підстав, враховуючи встановлену законом норму про конкурсний відбір на вказані посади.
Щодо посад інженерів, які не є державною службою, та були наявні у відділі технічного нагляду, проте така посада вимагає окрім вищої освіти відповідного напряму підготовки, ще й наявності відповідних сертифікатів (пункт 3 Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 903), тому також не могла бути запропонована Позивачу, оскільки вимагає спеціальної кваліфікації, якої у Позивача немає.
Щодо посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що у відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг з граничною чисельністю 7 одиниць, не було йому запропоновано вакантних посад, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, наказом начальника Управління від 24.05.2019 року № 145 «Про введення в дію структури та штатного розпису Управління» на виконання розпорядження голови Чернігівської облдержадміністрації від 13.05.2019 року № 271 «Про структуру Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації» з 24 травня 2019 року було введено новий штатний розпис Управління, який передбачав введення нового відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг в кількості 5 штатних одиниць: 1 посада начальника відділу та 4 посади провідних інженерів (а.с. 16).
Наказом начальника Управління від 24.05.2019 року № 146 «Про зміни в структурі та штатному розписі Управління» створено відділ експлуатаційного утримання автомобільних доріг в кількості 5 штатних одиниць: 1 посада начальника відділу та 4 посади провідних інженерів (а.с. 17).
У відділі автомобільних доріг було скорочено 2 штатні одиниці: 1 посада провідного інспектора, яка була вакантною; 1 посада провідного інспектора, яку обіймав ОСОБА_2 .
Як зазначає Відповідач на виконання вимог діючого законодавства ОСОБА_2 27.05.2019 року був попереджений про наступне вивільнення та одночасно йому було запропоновано посаду провідного інженера відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг. 28.05.2019 року ОСОБА_2 написав заяву на переведення його на посаду провідного інженера відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг. Наказом начальника Управління від 28.05.2019 року  № 70-к ОСОБА_2 був призначений на дану посаду.
03.06.2019 року на посаду начальника відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг був призначений ОСОБА_3 (наказ від 03.06.2019 року № 75-к).
Таким чином, станом на 03.06.2019 року у відділі експлуатаційного утримання автомобільних доріг залишилося 3 вакансії провідного інженера відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг.
Разом з тим, наказом начальника Управління від 12.06.2019 року № 201 відділ автомобільних доріг був реорганізований шляхом перетворення у сектор розгляду звернень громадян з граничною чисельністю 3 штатні одиниці, а до відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг додано 2 штатні одиниці, тобто з 12.06.2019 року у вказаному відділі було 5 вакансій.
На виконання ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України усі працівники відділу автомобільних доріг, який було реорганізовано, 13.06.2019 року були попереджені про вивільнення з одночасним пропонуванням їм рівнозначних посад: начальнику відділу автомобільних доріг ОСОБА_1 була запропонована новоутворена рівнозначна керівна посада завідувача сектору розгляду звернень громадян.
Така пропозиція була надана Позивачу враховуючи, що в нього згідно з дипломом № НОМЕР_1 повна вища освіта за спеціальністю «Правознавство» та кваліфікація юриста, також він на час попередження обіймав саме керівну посаду начальника відділу.
Натомість заступнику начальника відділу автомобільних доріг ОСОБА_4 та провідному інженеру відділу автомобільних доріг ОСОБА_5 запропоновано рівнозначні посади провідного інженера відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг.
При цьому, Відповідачем було проаналізовано наступні дані: у ОСОБА_5 ступінь вищої освіти магістр за спеціальністю будівництво та цивільна інженерія та професійна кваліфікація інженера-будівельника, однак відсутній досвід роботи на керівних посадах, зважаючи на що керівні посади їй не пропонувалися; ОСОБА_4 належить до категорії осіб, яким надасться перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, відповідно до п.10 ч. 2 ст. 42 КЗпП України (працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат).
Також, заступник начальника відділу автомобільних доріг ОСОБА_4 та провідний інженер відділу автомобільних доріг ОСОБА_5 погодилися на переведення їх на посади провідного інженера відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг та написали заяви. Наказом начальника Управління від 13.06.2019 року № 86-к вони були призначені на відповідні посади. 
Тобто, станом на 13.06.2019 року у відділі експлуатаційного утримання автомобільних доріг залишалося 3 вакансії провідного інженера відділу. 
Позивачем не було висловлено свою позицію щодо згоди на переведення, що зафіксовано доданими до матеріалів справи актами.
14.06.2019 року провідний інспектор відділу автомобільних доріг ОСОБА_6  (який є інвалідом третьої групи) написав заяву на переведення його на посаду провідного інженера відділу експлуатаційного утримання автомобільних доріг. Наказом начальника Управління від 14.06.2019 року № 90-к він був призначений на відповідну посаду.
Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17 зазначив, що при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників. що підлягають скороченню. 1 лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.
Зважаючи на це вказаних працівників, які теж отримали повідомлення про скорочення і яким було запропоновано рівнозначні посади, було переведено на посади провідних інженерів у відділі експлуатаційного утримання автомобільних доріг на підставі їх письмових заяв та висловленої згоди на переведення. 
При цьому, Відповідач керувався при прийнятті рішення оцінкою кваліфікації та продуктивності праці працівників, що підлягали скороченню та переважним правом на залишення на роботі працівників, перелічених у частині 2 статті 42 КЗпП України.
Позивачу з урахуванням його освіти та досвіду роботи на керівній посаді  було запропоновано посаду завідувача сектору, кваліфікаційні вимоги до якої вимагають наявності вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або бакалавра, що цілком відповідає його рівню кваліфікації та освіті.
Окрім того, з 13.06.2019 року до 12.08.2019 року про свою відмову від переведення на запропоновану керівну посаду, яка була рівнозначною тій, яку Позивач обіймав, і відповідала рівню його кваліфікації ОСОБА_1 не заявляв.
04.07.2019 року Відповідачем були призначені на 2 останні посади у відділі експлуатаційного утримання автомобільних доріг (посади провідного інженера відповідного відділу) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мають спеціалізовану вищу освіту, спеціальність «Автомобільні дороги»  (накази начальника Управління від 27.06.2019 року № 97-к та від 27.06.2019 року № 98-к). 
Про свою відмову від запропонованої посади Позивач висловився лише 12.08.2019 року. 
Таким чином, у зв`язку з відсутністю та час звільнення Позивача вакансій, які б останній міг виконувати за кваліфікаційним рівнем, наказом начальника Управління від 12.08.2019 року № 124-к «Про звільнення ОСОБА_1 » його було звільнено 13.08.2019 року  згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Зважаючи на викладене, доводи Позивача, що йому не були запропоновані усі вакантні посади, які були наявні в Управлінні капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації за період з дати його повідомлення про вивільнення до дати фактичного звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодного доказу, який би підтверджував наявність в Управлінні капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації іншої вакантної посади, яка б могла бути запропонована ОСОБА_1 перед звільненням.
Надані Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації докази підтверджують, що вакантні посади в Управлінні хоча і були, однак об`єктивно не могли бути запропоновані Позивачеві як підходящі, тобто такі, які він міг виконувати за своїм кваліфікаційним рівнем.
Викладені обставини та додані докази свідчать про об`єктивну неможливість Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації запропонувати ОСОБА_1 наявні вакансії на час його звільнення, які б останній міг виконувати за кваліфікаційним рівнем, відтак колегія суддів вважає, що звільнення Позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації при прийнятті наказу від 12.08.2019 року   № 124-п про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже відсутні правові підстави для скасування цього наказу, тому в задоволенні адміністративного позову  відмовлено обґрунтовано, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зі змісту   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1    ст. 315 КАС України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до    ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                        
Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.     241,     242,     243,     308,     310,     315,     316,     321,     322,     325,     328,     329,     331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,     а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року -    без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
       
Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                       О.М. Оксененко

     Повний текст складено 11.02.2020 року.